‫- הילדה -‬
‫- פרק 2:‬ ‫תלולית הפיות -‬
‫זהירות, דודה אסטריד. את עלולה ליפול.‬
‫אל תדאגי לי.‬
‫דודה אסטריד?‬
‫טוויג?‬
‫לא!‬
‫- תלוליות פיות -‬
‫תודה.‬
‫בוקר טוב, ישנונית.‬
‫האחרונה.‬
‫אני מצטערת שאיחרתי.‬
‫אם לא תישני עד מאוחר בחופשה, אז מתי כן?‬
‫הילדה, את חייבת לטעום‬ ‫את פנקייק תפוחי האדמה.‬
‫היא תטעם אם תשאיר לה קצת.‬
‫את בסדר, הילדה?‬
‫כן, פשוט היה לי חלום מוזר.‬
‫אני מרגישה רעננה מאוד.‬
‫ייתכן שלקמעות שלך‬ ‫יש תכונות ריפוי אחרי הכול.‬
‫כמובן שיש להם.‬
‫מה אתם מתכננים לעשות היום?‬
‫דייוויד ואני צריכים לקנות מזכרות.‬
‫יש חנות קטנה ומקסימה ממש מול הדואר.‬
‫תמסרו דרישת שלום ממני לביורן אם תהיו שם.‬
‫הוא חייב לי המון כסף.‬
‫- מזכרות -‬
‫זה בטח המקום.‬
‫יש כאן הכול. שוקולדים, כובעים, גלויות.‬
‫תיכנסו. אני אחכה בחוץ,‬ ‫אם זה בסדר מבחינתכם.‬
‫טוב, לא הצלחתי לבחור, אז קניתי כמה.‬ ‫-אני קניתי את זה.‬
‫זה ממש מוזר.‬
‫זה רק מחזיק מפתחות מגניב.‬
‫זו פיה. תסתכלו על הפסל.‬ ‫כמו מה הוא נראה לכם?‬
‫צריך לדון בזה שוב?‬
‫המקום הזה הוא ממש עיר פיות.‬
‫זה לא מוזר לדעתכם‬
‫שאימא שלי ודודה שלי מעולם לא הזכירו זאת?‬ ‫תסתכלו על זה.‬
‫- טופוטן‬ ‫כפר הפיות -‬
‫אז מה את טוענת?‬
‫אני טוענת שהפיות הן אמיתיות,‬
‫והן בטופוטן, ואנחנו נמצא אותן.‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שרצינו להסתובב קצת יותר בחנויות.‬
‫נוכל לשאול עליהן בדרך.‬
‫סליחה.‬ ‫-מה?‬
‫תוכל לספר לי משהו על פיות?‬
‫טוב, תני לי לחשוב.‬
‫אין הרבה כמו שהיו פעם.‬ ‫-הן בלתי נראות.‬
‫הן קטנות מאוד.‬
‫ויש להן כנפיים.‬
‫בניגוד לאמונה הרווחת, אין להן כנפיים.‬
‫אנחנו קוראים להן "הפיי".‬
‫"בני הפיות".‬ ‫-"השכנים הטובים".‬
‫למה "השכנים הטובים"?‬
‫מאותה סיבה שאומרים "ילד טוב"‬ ‫לכלב שרוצה לנשוך אותך.‬
‫הן חיות בין העצים.‬
‫הן חיות בגבעות קטנות שנקראות תלוליות פיות.‬
‫הן חוטפות ילדים ושולחות אותם לארץ הפיות.‬
‫וכשמישהו נשלח לארץ הפיות,‬ ‫הוא נעלם לנצח נצחים.‬
‫את רוצה רוטב שוקולד או תות?‬
‫אני לא מבינה.‬
‫לכולם בטופוטן יש מה לומר על פיות,‬ ‫אבל כלום לא מסתדר.‬
‫אולי הן פשוט לא אמיתיות.‬
‫הן הרי תמיד מוזכרות באגדות דמיוניות.‬
‫רגע, תראו. זהו זה.‬
‫- שביל הפיות הרשמי -‬
‫תלולית פיות.‬
‫אז הן אכן קטנות.‬
‫עכשיו כשחקירת הפיות שלנו הסתיימה,‬ ‫אפשר לעשות משהו מהנה?‬
‫משהו עדיין מציק לי.‬
‫למה זה חשוב לך כל כך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא כל דבר הוא תעלומה שצריך לפענח.‬
‫כדאי שנחזור לבית.‬
‫שנבעט קצת בדרך לשם?‬
‫תלכו. אני רוצה לבדוק רק עוד דבר אחד.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫שלום. סליחה על ההפרעה.‬ ‫רציתי לשאול על הפרסות שעל ביתך.‬
‫מה איתן?‬
‫הן נועדו להרחיק פיות, נכון?‬
‫סליחה, אדוני.‬ ‫אני פשוט מנסה לדעת יותר על פיות.‬
‫את מעזה להזכיר אותן‬ ‫ולהביא מזל רע אל סף ביתי?‬
‫לא התכוונתי…‬ ‫-לכי מכאן! רוחות אפלות ואנשי הלילה.‬
‫אני אלך. אני…‬ ‫-ואת מרשה לעצמך לקרוא להם לבוא לביתי.‬
‫ג'ונס. תפסיק לצעוק ותחזור לבקתה שלך.‬
‫אני מצטערת שנאלצת לחוות את זה.‬ ‫הוא מתעצבן בקלות.‬
‫דודה אסטריד, למה אף פעם לא הזכרת פיות?‬
‫פיות? אלה סתם מעשיות‬ ‫שנועדו למכור מזכרות זולות לתיירים.‬
‫הם משתגעים על זה.‬
‫כלומר, הן לא אמיתיות? אבל הזקן ההוא…‬
‫לא הייתי מקדישה יותר מדי תשומת לב לדבריו.‬
‫אם כבר מדברים,‬
‫עדיף שלא נספר לאימך על התקרית הזאת.‬
‫למה לא?‬
‫את יודעת איך היא. היא רק תדאג.‬
‫שכחתי לשאול. את עדיין אוהבת טיולי מחנאות?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫צריך לתת לו להתלקח קודם,‬ ‫אחרת זה לא יצא טוב.‬
‫זה מעלה בי זיכרונות.‬
‫אני הולכת להביא שמיכה. נהיה קריר.‬
‫אם יש לך במקרה ממחטה או מטפחת כיס,‬
‫זה יהיה נחמד למדי.‬
‫אני לא רוצה ללכת הביתה.‬ ‫אפשר לעבור לגור כאן?‬
‫את לא באמת רוצה.‬
‫מה עם פרידה ודייוויד?‬ ‫את אוהבת את בית הספר.‬
‫כן, אני יודעת. למה בכלל עזבת מלכתחילה?‬
‫זו עיירה קטנה.‬ ‫אני מניחה שהיא הייתה צפופה עבורי.‬
‫טרולברג גדולה, מלהיבה.‬
‫אבל עברת לבקתה כשנולדתי. למה לא חזרת הנה?‬
‫קשה להסביר.‬
‫זה די נעים.‬
‫קדימה. בואי נחזור לפני שנירטב לגמרי.‬
‫גבינת ארוחת בוקר היא הטובה מכולן.‬
‫אפשר לקבל את ריבת החמוציות, בבקשה?‬
‫מישהו רוצה עוד קפה?‬
‫אני אקח קצת, בבקשה.‬
‫תוכל להעביר לי את אלה?‬
‫תודה.‬
‫תוכלי להעביר את החמאה?‬
‫את באה?‬
‫שינוי בתוכנית.‬ ‫אני צריכה להראות לכם משהו. בואו.‬
‫היי, מר פוקה.‬
‫דודתי באה הנה אמש.‬ ‫עקבתי אחריה בזמן שכולם ישנו.‬
‫זו גבעה.‬
‫זו לא רק גבעה. זו תלולית פיות.‬
‫שוב היא מתחילה.‬
‫איך את יודעת?‬
‫היא חייבת להיות, לא? תסתכלי.‬
‫חשבתי שהחלטנו שהכול רק סיפורים.‬
‫ובנוסף, איפה הפיות?‬
‫אמרו בכפר שהן בלתי נראות.‬ ‫ייתכן שזה עניין של מסמך, כמו עם הגמדים.‬
‫גם אם זה נכון,‬
‫למה שדודתך תבקר בתלולית פיות באמצע הלילה?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫אבל היא היחידה בעיירה שלא רוצה לדבר עליהן.‬
‫אולי היא מגנה עליהן.‬
‫לדעתי זו פשוט גבעה מוזרה.‬
‫הם נראים כמו הקמעות של דודתך.‬
‫כן, היא עשתה איתם משהו אמש.‬
‫יש לי הרגשה רעה.‬
‫את יודעת, למעשה, אני מסכימה.‬
‫קדימה, דייוויד.‬
‫דייוויד?‬
‫דייוויד.‬
‫תודה שהקמת את המחנה. הילדים נהנו מאוד.‬
‫נהגת להעמיד פנים‬ ‫שאת שומעת זאבים אדומים מייללים במרחק,‬
‫ואמרת, "טוב שהאוהל הקסום מגן עלינו".‬
‫נכון, אמרתי את זה.‬
‫את יודעת, נחמד להיות כאן.‬ ‫עבר יותר מדי זמן.‬
‫דודתך הזקנה עדיין כאן,‬ ‫ונחזיק אצבעות שהיא לא תלך לשום מקום.‬
‫אל תעמדי שם סתם. בואי לטבול את הבהונות.‬
‫מה קרה?‬
‫פשוט…‬
‫חששת להביא אותה הנה.‬
‫לא הייתה אף תקרית כבר… מאז שעזבת.‬
‫זה לא העניין היחיד, זה…‬
‫אף פעם לא סלחתי לך‬ ‫על כך שלא באת איתי לטרולברג.‬
‫טופוטן היא הבית שלי. לא יכולתי לעזוב.‬
‫אבל את היית צריכה,‬ ‫ומצאנו את הפנימייה ההיא…‬
‫אני יודעת, ולא הייתי משנה שום דבר.‬
‫ולא כדאי שתרצי לשנות.‬
‫לא. אבל הלוואי שיכולנו לעשות את זה יותר.‬
‫את זוכרת איך לוכדים הולדרפיש?‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫אבל אנחנו נחזיר אותם למים.‬
‫הילדה לא תשמח לראות אותך‬ ‫צולה אחד מהם על מקל.‬
‫הבנתי.‬
‫ג'והנה.‬
‫דייוויד.‬
‫דייוויד?‬
‫דייוויד.‬
‫מוכר הגלידה אמר משהו‬ ‫על פיות שחטפו אנשים, נכון?‬
‫את מפחידה את עצמך.‬
‫דייוויד לא נחטף.‬ ‫הוא פשוט יצא לשוטט בסביבה.‬
‫דיברת רק על פיות במהלך 24 השעות האחרונות,‬
‫ועכשיו את מטילה ספק?‬
‫אני לא מטילה ספק,‬ ‫אני פשוט פתאום מקווה שטעיתי.‬
‫אני מניחה שבסך הכול הלכנו קצת לאיבוד.‬
‫דייוויד. איפה אתה?‬
‫דייוויד.‬
‫דייוויד!‬ ‫-איפה הייתן?‬
‫איפה אתה היית?‬
‫טוב. הגענו.‬
‫אני אלך להתנקות.‬
‫נראה שאתם מרוכזים מאוד. נהנים לכם?‬
‫אני סבור שאני במרחק כמה רגעים‬ ‫מהכרזה על ניצחון.‬
‫נקמתו של פיאלמאר. זוז 15 מקומות לאחור.‬
‫טוב. אחת, שתיים…‬ ‫-איפה הילדים?‬
‫הם עוד לא חזרו.‬
‫אני אפתח.‬
‫אני חושב שזה בשבילך.‬
‫שלום.‬
‫אני רוצה לשאול תבנית אפייה.‬
‫בשביל מה?‬
‫לא בשביל לרחוץ את הרגליים.‬
‫לא נראה לי.‬
‫רגע. אם תשאילי לי תבנית,‬
‫אספר לך לאן הילדים הלכו.‬
‫מה זאת אומרת? קרה להם משהו?‬
‫את התבנית, בבקשה.‬
‫רגע.‬
‫הנה.‬
‫עכשיו תספר לי.‬
‫הם עברו בשער לכיוון סבך האורנים,‬ ‫וחצו את הגשר השבור אל תלולית הפיות.‬
‫לא.‬
‫זו תבנית האפייה שלי?‬
‫לא.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫הצלחת להבחין במשהו מוכר?‬
‫שום דבר. שוטטתי בסביבה בדיוק כמוכן.‬
‫הפטריות האלה נראות לי מוכרות.‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫אני פשוט רוצה לראות בניין או עץ שאני מזהה.‬
‫זה דומה לדרך שבאנו ממנה?‬
‫יש לי תחושה רעה.‬
‫חבר'ה.‬
‫מהר!‬
‫מה זה?‬
‫אין לי מושג, אבל בואו נתרחק מזה ככל האפשר.‬
‫תוכנית נהדרת.‬
‫הילדה!‬
‫דייוויד!‬
‫פרידה!‬
‫הם בכל מקום.‬ ‫אנחנו חייבים לברוח מכאן עכשיו.‬
‫את ידעת.‬
‫ג'והנה, אני…‬ ‫-את ידעת.‬
‫את ידעת שעדיין יש תלולית פיות בטופוטן,‬ ‫ולא סיפרת לי.‬
‫נוכל לדבר על זה בהמשך,‬ ‫אבל עכשיו אנחנו צריכות לחפור.‬
‫מה עכשיו?‬
‫תברחו!‬
‫מה זה?‬
‫אני לא יודעת! אבל תמשיכו…‬
‫פרידה!‬
‫דייוויד!‬
‫הילדה.‬
‫היל…‬
‫הילדה!‬
‫את בסדר! תודה לאל שאת בסדר!‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫ניצחתי.‬
‫מה קרה לכם?‬
‫אני לא מאמינה שהסתרת את זה ממני, מאיתנו.‬ ‫למה לא אמרת כלום?‬
‫לא רציתי לעורר את עניינה של הילדה.‬ ‫ידעתי שאם היא תדע, היא…‬
‫חשבתי שאין סכנה, שכל התלוליות כבר אינן.‬
‫למה אף אחת מכן לא אמרה משהו?‬
‫ואיך ידעתן להוציא אותנו ככה?‬
‫כי…‬
‫משהו דומה קרה לי פעם.‬
‫באמת?‬
‫הייתי צעירה ממך,‬
‫והוקסמתי מהרעיון של הפיות של טופוטן.‬
‫הכול היה בדמיון, עד שיום אחד ראיתי משהו.‬
‫ראית פיה.‬
‫נכון.‬
‫עקבתי אחריה.‬
‫עקבתי אחריה למרחק רב מדי,‬ ‫והיא כמעט לקחה אותי.‬
‫דודה אסטריד הצילה אותי בזמן,‬
‫אבל מאז התחלתי לפחד מהפיות ומהמקום הזה.‬
‫זו הסיבה שעזבת.‬
‫והסיבה שאף פעם לא הבאתי אותך הנה.‬
‫פחדתי במשך זמן רב,‬
‫אבל כשנולדת…‬
‫לא הייתי סולחת לעצמי לעולם, אילו דבר דומה…‬
‫זה בסדר, אימא.‬
‫אני לא מסוגלת לחשוב מה היה קורה‬
‫אילולא הוצאנו אתכם.‬
‫מה היו הדברים האלה שם?‬
‫אלה העיניים של אי הפיות.‬
‫התלולית גורמת לבלבול,‬ ‫ומביאה אותך למקום בין כאן לשם,‬
‫עד שאת מגלה שהאי מישיר את מבטו אלייך.‬
‫אילו זה היה קורה, הייתם אבודים.‬
‫למרבה המזל, כולכם נשאתם‬ ‫את הקמעות שהכנתי לכם.‬
‫מה עשית שם אמש?‬
‫אחרי שהתחלת לשאול על פיות,‬
‫חשבתי שכדאי שאבדוק‬ ‫את אמצעי ההגנה והקמעות שהצבתי‬
‫כדי לוודא שאף אחד לא יתפתה להתקרב לשם.‬
‫הם לא עבדו טוב במיוחד, נכון?‬
‫ג'והנה.‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה להישאר לילה נוסף?‬
‫אני חושב שנרגענו מספיק לסוף שבוע אחד.‬
‫לפחות תני ללום לסחוב את התיקים.‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫כי אז לא היית באה.‬
‫להתראות, דודה אסטריד.‬ ‫באמת נהניתי. רוב הזמן.‬
‫להתראות, הילדה.‬
‫ותזכרי,‬
‫אם אי פעם תצטרכי להרגיש‬ ‫שעוד מישהי נוכחת בחייך,‬
‫אני במרחק שיחת טלפון או מכתב.‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬