LUKU 2: HALTIAKUMPU
Varo, ettet putoa, Astrid-täti.
Älä minusta huolehdi.
Astrid-täti!
Nuppi.
Ei!
HALTIAKUMMUT
Kiitos.
Hei, unikeko.
Kaikki hereillä.
Heräsinpä myöhään.
Ellei lomalla saa nukkua, milloin sitten?
Maista perunalettuja, Hilda.
Jätä niitä hänelle sitten.
Onko kaikki hyvin? -Näin vain outoa unta.
Minä taas lepäsin hyvin.
Ehkä onnenkaluillasi onkin parantavia ominaisuuksia.
Totta kai on.
Mitä aiotte tehdä tänään?
Ostan Taavin kanssa matkamuistoja.
Postia vastapäätä on pieni kauppa.
Tervehtikää Björnia. Hän on minulle sievoisen summan velkaa.
MATKAMUISTOMYYMÄLÄ
Tässä se kauppa on.
Siellä on kaikkea. Suklaata ja hattuja.
Menkää te. Odotan ulkona, jos käy.
En osannut päättää, joten ostin useamman.
Ostin tämän.
Onpa outo. -Upea avaimenperäpä.
Se on haltia. Katsokaa patsasta. Miltä se näyttää?
Taasko puhumme tästä?
Tämä on haltioiden kylä.
Eikö ole outoa, ettei äiti eikä isotäti ole maininnut sitä? Katsokaa nyt.
Mitä tarkoitat?
Haltiat ovat todellisia, niitä asuu Höttösissä ja me löydämme ne.
Meidänhän piti kierrellä kauppoja.
Kysellään haltioista matkalla.
Anteeksi. -Mitä?
Voitko kertoa haltioista?
Katsotaanpa.
Ne ovat vähentyneet. -Niitä ei näe.
Ne ovat hyvin pieniä.
Niillä on siivet. -Niillä ei ole siipiä.
Nimi on "haltija". -"Haltsi".
"Hyvä naapuri." -Miksi?
Hyökkäävää koiraakin maanitellaan "hyvä poika".
Ne elävät puissa. -Ne elävät haltiakummuissa.
Ne sieppaavat lapsia haltioiden maahan.
Kun joku menee haltioiden maahan, häntä ei nähdä koommin.
Suklaa- vai mansikkakastiketta?
En tajua.
Kaikki puhuvat haltioista ihan ristiriitaisesti.
Ehkeivät ne ole totta.
Niistähän kerrotaankin aina saduissa.
Odottakaa. Katsokaa. Tässä se on.
VIRALLINEN HALTIAREITTI
Haltiakumpu.
Ovatpa ne pieniä.
Nyt kun haltiatutkinta on ohi, tehdäänkö jotain hauskaa?
Asia vaivaa minua yhä. -Miksi olet noin kiinnostunut?
En tiedä.
Kaikki ei ole mysteeriä.
Meidän pitäisi palata.
Pallotellaanko?
Menkää. Tarkistan yhden johtolangan.
Selvä.
Anna mennä.
Anteeksi häiriö. Haluan kysyä talosi hevosenkengistä.
Mitä niistä?
Pitävätkö ne haltiat loitolla?
Yritän vain saada lisätietoa haltioista.
Uskallatkin puhua niistä ja tuoda huonoa onnea ovelleni.
En minä…
Häipykää te häijyt henget ja yön väki.
Minä menen… -Kehtaatkin kutsua ne kotiini.
Joonas. Suu suppuun ja mökkiin.
Pahoittelen tuota. Joonas on aina äkäinen.
Astrid-täti, mikset ole puhunut haltioista?
Haltiasaduilla vain myydään rihkamaa turisteille.
Heihin moinen uppoaa.
Eikö haltioita ole? Se vanhus…
Älä piittaa hänen puheistaan.
Lienee parasta olla mainitsematta tästä äidillesi.
Miksei?
Tiedäthän äitisi. Hän vain huolestuisi.
Unohdin kysyä, pidätkö yhä telttailusta?
Mitä touhuat?
Kärähtänyt vaahtokarkki sen olla pitää.
Tulee muistoja mieleen. -Haen viltin. Alkaa tulla kylmä.
Jos sinulla on nenä- tai taskuliinaa, se olisi mukavaa.
En halua kotiin. Muutetaanko tänne?
Et halua sitä.
Entä Frida ja Taavi? Pidät koulustakin.
Totta. Miksi sinä lähdit?
Tämä on pieni kylä. Se tuntui liian pieneltä.
Hiisivaara on iso ja jännittävä.
Kun synnyin, muutimme metsään. Miksei tänne?
Sitä on vaikea selittää.
Tuntuupa mukavalta.
Mennään sisään ennen kuin kastumme.
Aamiaisjuusto on parasta.
Antaisitko puolukkahillon?
Lisää kahvia?
Kyllä, kiitos.
Antaisitko niitä?
Kiitokset.
Saanko voin?
Tuletko?
Suunnitelman muutos. Haluan näyttää jotain.
Hei, pukaherra. -Hei, pukaherra.
Isotäti tuli tänne yöllä, kun kaikki nukkuivat.
Se on kukkula.
Se on haltiakumpu.
Joko nyt taas.
Mistä tiedät?
Sen täytyy olla. Katsokaa sitä.
Haltiathan ovat vain satua.
Missä haltiat edes ovat?
Jospa haltioitakin voi nähdä vain sopimuksella?
Vaikka se olisi totta, miksi isotätisi kävi täällä keskiyöllä?
En tiedä. Hän on ainoa kyläläinen, joka ei puhu niistä. Ehkä hän suojelee niitä.
Tämä on vain outo kukkula.
Ne näyttävät isotätisi onnenkaluilta. -Hän teki niille jotain yöllä.
Aavistan pahaa.
Taidan olla samaa mieltä.
Tule, Taavi.
Taavi?
Taavi!
Lapset ilahtuivat telttailusta.
Ennen teeskentelit kuulevasi punasusien ulvovan kaukana.
Sanoit, että taikateltta suojeli meitä.
Niin tein.
On kiva olla täällä niin pitkästä aikaa.
Vanha tätisi on yhä täällä eikä mene minnekään ihan äkkiä.
Älä siellä seisoskele. Kasta varpaat.
Mikä hätänä?
Sitä vain…
Pelkäsit Hildan tuomista tänne.
Mitään ei ole tapahtunut lähdettyäsi.
En minä sitä vaan…
Olin vihainen, ettet tullut Hiisivaaraan.
Höttönen on kotini. En voinut lähteä.
Sinun oli pakko, ja löysimme sen koulun…
Tiedän, enkä muuttaisi mitään.
Eikä pitäisi halutakaan.
Ei niin. Kunpa vain olisimme voineet tehdä tätä useammin.
Osaatko vielä napata henkikaloja? -Luulisin.
Palautamme ne sitten veteen. Hilda ei ilahdu, jos paistat sellaisen.
Selvä pyy.
Johanna.
Taavi.
Taavi!
Jäätelömyyjähän sanoi, että haltiat sieppaavat väkeä.
Pelottelet itseäsi.
Taavia ei ole siepattu. Hän on vain eksynyt.
Olet puhunut koko vuorokauden pelkästään haltioista, ja nytkö epäilet?
En epäile. Toivon vain, että olin väärässä.
Olemme vain vähän eksyksissä.
Taavi, missä olet?
Taavi!
-Taavi!
Taavi! -Missä olitte?
Missä itse olit?
No niin.
Käyn pesulla.
Näytätte keskittyneiltä. Onko hauskaa?
Uskoakseni olen juuri voittamassa.
Fjallmarrin kosto. Siirry 15 paikkaa taaksepäin.
Selvä. Yy, kaa… -Missä lapset ovat?
He ovat vielä ulkona.
Minä avaan.
Tämä lienee sinulle.
Hei.
Haluan lainata vuokaa.
Mitä varten?
En ainakaan jalkojeni pesuun.
Ei onnistu.
Jos lainaat vuokaa, voin kertoa, minne lapset menivät.
Onko heille sattunut jotain?
Vuoka, kiitos.
Odota.
Kas siinä.
Kerro nyt.
He menivät männikköön ja sillanrämän yli haltiakummulle.
Eikä.
Onko tuo vuokani?
Ei.
Missä olemme?
Onko näkynyt maamerkkejä?
Ei mitään. Me kaikki vain hortoilemme.
Sienet tuntuvat tutuilta.
En tajua. Haluan vain nähdä jotain, minkä tunnistan.
Tulimmeko tätä reittiä?
Aavistan pahaa.
Kaverit.
Äkkiä.
Mikä tuo on?
En tiedä, mutta pysytään siitä kaukana.
Hyvä idea.
Hilda!
Taavi!
Frida!
Niitä on kaikkialla. Häivytään täältä.
Sinä tiesit.
Johanna… -Sinä tiesit.
Et kertonut, että täällä on vielä haltiakumpu.
Voimme puhua tästä myöhemmin, mutta nyt on kaivettava.
Mitäs nyt?
Juoskaa!
Mitä tuo on?
En tiedä, mutta älkää…
Frida!
Taavi!
Hilda.
Hilda!
Olet turvassa. Luojan kiitos.
Yksi, kaksi, kolme.
Minä voitin.
Mitä teille kävi?
En voi uskoa, että salasit tämän minulta. Mikset kertonut?
En halunnut herättää Hildan kiinnostusta.
Kumpuja ei pitänyt enää olla.
Miksei kumpikaan kertonut?
Miten saitte meidät ulos?
Koska…
Minulle kävi jotain samanlaista.
Niinkö?
Olin sinua nuorempi ja kiinnostunut Höttösten haltioista.
Se oli pelkkää satua, kunnes eräänä päivänä näin jotain.
Näit haltian.
Niin.
Seurasin sitä liian pitkälle, ja se melkein vei minut.
Astrid löysi minut ajoissa,
mutta sen jälkeen pelkäsin haltioita ja tätä paikkaa.
Siksi siis lähdit.
Enkä tuonut sinua tänne.
Pelkäsin pitkän aikaa, mutta kun sinä synnyit…
En antaisi itselleni anteeksi, jos sinullekin…
Ei hätää.
En voi edes ajatella, ettemme olisi saaneet teitä ulos.
Mitä ne oliot olivat?
Ne ovat haltiasalon silmiä.
Kumpu hämmentää ja vie välitilaan,
kunnes on saaren katseen kohteena.
Sitten olisitte olleet mennyttä.
Onneksi teillä oli tekemäni onnenkalut.
Mitä teit kukkulalla yöllä?
Kun aloit kysellä haltioista, halusin tarkistaa suojaukseni,
jotta kukkula ei houkuttelisi ketään.
Se ei toiminut kovin hyvin.
Johanna.
Ettekö varmasti halua jäädä?
Rentouttava viikonloppu sai riittää.
Hietsu kantaa laukkunne.
Mikset kertonut?
Et olisi tullut.
Heippa, isotäti. Minulla oli mukavaa, enimmäkseen.
Heippa, Hilda.
Muista, että milloin tahansa kaipaat perhettäsi,
minuun voit aina ottaa yhteyttä.
Tekstitys: Tiina Valjanen