KAPITEL 2: FE-HØJEN
Forsigtig, tante Astrid.
Bare rolig.
Tante Astrid?
Kvist?
Nej!
FE-HØJE
Tak.
Godmorgen, sovetryne.
Den sidste.
Jeg sov så længe.
Hvis du ikke kan sove på ferien, hvornår så?
Hilda, smag kartoffelpandekagerne.
Så må du ikke spise dem alle.
Er du okay?
Jeg havde en sær drøm.
Jeg er helt udhvilet.
Måske har dine amuletter alligevel helende egenskaber.
Jamen selvfølgelig.
Hvad er jeres planer i dag?
David og jeg skal shoppe souvenirs.
Der er en butik lige over for posthuset.
Hils Bjørn, hvis I går derind.
Han skylder mig penge.
Det må være her.
De har alt. Chokolade, hatte, postkort.
Jeg venter udenfor, hvis det er okay.
Jeg kunne ikke beslutte mig, så jeg købte en masse.
Jeg fik den.
Den er så underlig.
Det er en nøglering.
Det er en fe. Se lige den statue. Hvad skal den forestille?
Nu det igen?
Det er nærmest en feby.
Er det ikke sært, at min mor eller tante
aldrig har nævnt det? Se lige.
FELANDSBY
Hvad siger du så?
Jeg siger, at der findes feer,
at de er i Tofoten, og at vi finder dem.
Jeg troede, vi skulle shoppe noget mere.
Vi kan spørge om dem på vejen.
-Undskyld. -Hvad?
Hvad ved du om feer?
Lad mig se.
-Der er færre nu. -De er usynlige.
De er meget små.
De har vinger.
Deres vinger er en myte.
Vi kalder dem fae.
-"Fair folk." -"Gode naboer."
Gode naboer?
Man siger også "god dreng" til en hund, der vil bide.
De bor i træerne.
De bor i sjove små fehøje.
De kidnapper børn og sender dem til Fe-landet.
Når man ender i Fe-landet, bliver man aldrig set igen.
Chokolade- eller jordbærsauce?
Jeg forstår det ikke. Deres fortællinger om feer giver ingen mening.
De findes nok ikke.
De findes kun i eventyr.
Vent. Se. Det er der.
DEN OFFICIELLE FE-RUTE
En fehøj.
De er altså små.
Nu har vi efterforsket feer. Kan vi lave noget sjovt nu?
Noget nager mig.
Hvorfor er du så besat?
Det ved jeg ikke.
Ikke alt skal opklares.
Vi må tilbage.
Lidt boldspil.
Jeg vil undersøge et spor først.
Okay.
Gør det bare.
Hej. Undskyld, men jeg ville spørge dig om dine hestesko.
Hvad med dem?
De skal holde feer væk, ikke?
Undskyld, men jeg vil vide mere om feer.
Hvor vover du at tale om dem og bringe ulykke til min dør?
Jeg…
Gå! Fæle nattens mennesker.
-Jeg går. -Og du lokker dem hertil!
Jonas. Ti stille og gå indenfor.
Ja.
Det er jeg ked af. Han bliver nemt vred.
Tante, hvorfor har du aldrig nævnt feer?
Det er bare myter for at sælge billigt bras til turister.
De æder det råt.
Er de ikke ægte? Men ham den gamle…
Han siger så meget.
Apropos.
Vi bør ikke nævne det for din mor.
Hvorfor?
Hun ville bare bekymre sig.
Jeg glemte at spørge. Kan du stadig lide camping?
Hvad laver du?
Der skal gå ild i den, ellers er den ikke god.
Det vækker minder.
Jeg tager et tæppe. Det er køligt.
Hvis du har et lommetørklæde,
ville det være skønt.
Jeg vil ikke hjem. Kan vi flytte hertil?
Det vil du ikke.
Hvad med Frida og David? Du kan lide skolen.
Ja. Hvorfor rejste du overhovedet væk?
Det er en lille by. Jeg voksede vel fra den.
Troldberg er stor og spændende.
Hvorfor kom du ikke hertil, da du fik mig?
Det er svært at forklare.
Det føles rart.
Vi går ind, før vi bliver for våde.
Morgenmadsost er lækkert.
Ræk mig tyttebærsyltetøjet.
Mere kaffe?
Ja tak.
Ræk mig en af dem.
Tak.
Smør, tak.
Kommer du?
Ny plan. Jeg vil vise jer noget. Kom.
Hej, hr. Pooka.
Jeg fulgte efter min tante, mens alle sov.
Det er en bakke.
Ikke en bakke. Det er en fehøj.
Ikke det igen.
Hvordan ved du det?
Det må det være. Se den lige.
Vi sagde jo, at det bare er eventyr.
Og hvor er feerne?
Man skal nok skrive under for at se dem. Som alferne.
Hvorfor besøgte din grandtante så en fehøj midt om natten?
Det ved jeg ikke. Men hun er den eneste,
der ikke vil tale om dem. Måske beskytter hun dem.
Det er bare en sjov bakke.
Som din grandtantes amuletter.
Hun lavede noget med dem i går.
Noget føles forkert.
Jeg er enig.
Kom nu, David.
Ungerne var vilde med lejren i går.
Du sagde altid, at du hørte rødulve hyle i det fjerne.
"Godt, vi er beskyttet af det magiske telt."
Ja, det passer.
Det er rart at være her. Det er længe siden.
Din gamle tante er her stadig og skal ingen vegne. Krydser fingre.
Stå ikke bare der. Dyp tæerne i.
Hvad nu?
Det…
Du var nervøs for at tage hende med.
Der har ikke være nogen hændelser, siden du rejste.
Det er ikke bare det.
Jeg har aldrig tilgivet dig for ikke at tage med til Troldberg.
Tofoten er mit hjem. Jeg kunne ikke rejse.
Men det skulle du. Og vi fandt kostskolen.
Ja. Og jeg vil intet ændre.
Det burde du heller ikke.
Nej. Men jeg ville ønske, vi kunne have gjort det her oftere.
Kan du stadig fange huldrefisk?
Det tror jeg.
Men vi sætter dem tilbage.
Hilda bliver ikke imponeret, hvis du rister én på en pind.
Forstået.
Sagde ismanden ikke, at feer bortfører mennesker?
Du skræmmer dig selv.
David er ikke bortført. Han er bare forsvundet.
Du har kun talt om feer i et helt døgn, og nu er du skeptisk?
Jeg er ikke skeptisk. Jeg håber, jeg tog fejl.
Vi er bare faret lidt vild.
David. Hvor er du?
-David! -Hvor har I været?
Hvor har du været?
Okay. Lad os se.
Jeg skal lige vaske mig.
I ser intense ud. Hygger I jer?
Jeg er kun øjeblikke fra at vinde.
Fjallmarrs hævn. Flyt 15 pladser tilbage.
-Fint. En, to… -Hvor er børnene?
De er stadig ude.
Jeg åbner.
Det er til dig.
Hej.
Jeg vil gerne låne et ildfast fad.
Til hvad?
Ikke til at vaske fødder i.
Det går ikke.
Vent. Lad mig låne en, så siger jeg, hvor dine børn er.
Hvad? Er der sket dem noget?
Fadet, tak.
Vent.
Sådan.
Sig det så.
De gik gennem porten mod krattet over den ødelagte bro mod fehøjen.
Nej.
Er det mit fad?
Nej.
Hvor er vi?
Genkender du noget?
Nej. Jeg har bare vandret rundt som jer.
Svampene virker bekendte.
Jeg vil bare se en velkendt bygning eller et træ.
Kom vi den vej fra?
Det føles forkert.
Venner.
Hurtigt.
Hvad er det?
Aner det ikke. Men lad os holde os væk.
God plan.
De er overalt. Vi må væk herfra.
Du vidste det.
-Johanna… -Du vidste det.
Du kendte til fehøjen, men sagde ikke noget.
Vi kan tale om det senere. Nu skal vi grave.
Hvad nu?
Løb!
Hvad er det?
Jeg ved det ikke! Men…
Gudskelov, du har det godt.
En, to, tre.
Jeg vinder.
Hvad er der sket?
Tænk, du holdt det fra os. Hvorfor sagde du ikke noget?
Jeg ville ikke vække Hildas interesse.
Jeg troede, højene var væk.
Hvorfor sagde I ikke noget?
Hvordan vidste du, hvordan vi kom ud?
Fordi…
Fordi det skete for mig engang.
Virkelig?
Jeg var yngre end dig og fascineret af feerne i Tofoten.
Det var selvfølgelig bare fantasi. Men en dag så jeg noget.
Du så en fe.
Ja.
Jeg fulgte den.
Så langt, at den næsten tog mig.
Tante Astrid kom i tide,
men derefter var jeg rædselsslagen for feerne her.
Derfor rejste du.
Og derfor har du aldrig været her.
Jeg var bange meget længe.
Men da du blev født…
Jeg kunne aldrig tilgive mig selv, hvis…
Det er okay, mor.
Jeg kan ikke tænke på konsekvenserne, hvis vi ikke havde fået jer ud.
Hvad var det derinde?
Det var Feøens øjne.
Højen forvirrer dig, gør dig omtumlet,
indtil du ender i øens blik.
Var det sket, ville I være fortabt.
Heldigvis havde I mine amuletter.
Hvad lavede du der i går?
Da du spurgte om feerne,
ville jeg se til mine amuletter
for at sikre mig, ingen blev lokket ind.
De fungerede ikke så godt, vel?
Vil I ikke blive en nat til?
Vi har fået nok afslapning for en weekend.
Loam bærer taskerne.
Hvorfor sagde du det ikke?
Så ville du ikke være kommet.
Farvel, tante Astrid. Jeg hyggede mig. For det meste.
Farvel, Hilda.
Og husk,
trænger du til at føle, at nogen er der,
er jeg kun et opkald eller brev væk.
Tekster af: Christian Vinther