Brandvlei, vězení se zvýšenou ostrahou v Jihoafrické republice.
Sedí zde nejnásilnější gangsteři v zemi.
Vraždy, praní peněz, únosy…
Ale nejsou to gangsteři ledajací.
Většina ze zde přítomných patří k proslulým „Číselným gangům“.
Těžko si tady zvykneš, kámo. Tady nejseš u svý mámy.
Žijí podle násilného kodexu…
Moje Číslo vyžaduje, aby umřel i jeden z dozorců.
…což ohrožuje jak místní dozorce…
Pobodali mě.
…tak lidi zvenčí, jako jsem já.
My vraždíme lidi, kámo.
Jsem Raphael Rowe.
Strávím týden v jihoafrické věznici se zvýšenou ostrahou,
kterou ovládají Číselné gangy.
Nebudu za mřížemi poprvé.
V Británii jsem byl usvědčen z vraždy, kterou jsem nespáchal,
a odsouzen na doživotí bez možnosti propuštění.
Očistit své jméno mi trvalo celých 12 let.
Nyní cestuji po světě a zjišťuji, jak se opravdu žije
v nejdrsnějších věznicích světa.
Kapské Město, Jižní Afrika, prosperující pobřežní metropole.
Ale na předměstí jsou takzvané Cape Flats, pozůstatek z doby apartheidu.
Lidé označení jako barevní byli nuceni žít v bídě.
Mnozí tak žijí dodnes.
Oblast sužují násilné gangy, průměrně zde dochází k osmi vraždám denně.
Nebezpečí dosáhlo takové míry, že se oblast pokusila zpacifikovat armáda.
Pozor!
Kapské Město patří mezi místa s nejvyšším počtem vražd na světě.
Vyrážím do terénu s protigangovou jednotkou.
Doprovázím jednotku chystající zátah na ozbrojený drogový gang.
Akce, jíž velí kapitánka Althea Jefrová,
míří do jedné z nejhorších čtvrtí kapské planiny Cape Flats.
Setkáváte se často s gangstery,
kteří jsou také ozbrojení a ohrožují svými zbraněmi vaše lidi?
Ano.
V oblasti, kam míříme, před týdnem a půl
gangsteři zastřelili policistu ve službě.
Je to reálná hrozba.
Jde se na věc.
Běžte domů a zavřete dveře.
Říkají lidem, aby zalezli.
Na planině žije přes sto tisíc členů gangů,
kteří bojují o nadvládu nad územím.
Co je MG 13? Mongrel?
- Mongrel. - Jo.
Co s těmi muži dělají?
Někteří členové gangu mají označení, mají na těle určité zkratky.
- Tady vidíte, že patří ke gangu Mongrel. - Má vytetováno „MG“, tedy Mongrel.
Celá tahle bytovka, to je jeden gang.
A tamhle je jiný gang. Tady je jeho území, jinam nesmí.
Míříme do jedné bytovky,
kde podle informací policie bydlí překupníci drog.
Jsem kapitán Jefrová. Máme podezření, že tu máte velké množství peněz.
- Kolik to je? - To je za prací prášek.
Za prací prášek? To abych si od vás nějaký koupila.
- Za co jste v podmínce? - Za vraždu.
Můžeme dovnitř? Sundejte si triko, potřebujeme vidět vaše gangové označení.
Tento muž má řadu tetování.
Některé patří jeho pouličnímu gangu, ale pak je tu jedno samostatné číslo.
- 26. - Jo, 26.
Muž, který tu bydlí, je v podmínce za vraždu,
a na těle má vytetované číslo 26.
Zřejmě patří k vězeňským Číselným gangům neboli Number Gangs.
Gangy, ke kterým tito muži patří, zcela ovládají jejich životy.
Pokud se dostanou do vězení, jednoduše přejdou od pouličního gangu
k vězeňskému gangu, jehož jsou členy.
K jednomu z proslulých Number Gangs.
Většina ze zatčených při včerejším zátahu nakonec poputuje sem,
do vězení se zvýšenou ostrahou Brandvlei.
Potím se v zadní části dodávky, a mám před sebou týden, kdy zjistím,
jaké to je být ve vězení, kterému vládnou Číselné gangy.
Jsem cizinec a navíc nový vězeň,
který nepatří k žádnému z gangů vládnoucích této věznici.
Netuším, jak mě přijmou.
Chci zjistit, jak může fungovat věznice, kde mají gangy takovou moc.
Jakou tu asi mají kontrolu nad vězni,
kteří mají svůj řád, vlastní hierarchii,
vlastní pravidla, vlastní postupy?
Jak je zajištěno bezpečí dozorců?
A nových vězňů, jako jsem já?
- Pojďte. - Jo?
Posílají sem muže z celého Západního Kapska,
aby si tu odseděli dlouhé tresty za ty nejzávažnější zločiny.
Už jen to, že dávají pouta nejenom na ruce, ale i na nohy,
svědčí o tom, že tu mají tvrdé zločince,
a že potřebují být maximálně obezřetní.
Řiďte se našimi pokyny. Až vám odemknu ruce, dejte je na koleno.
Teď vám uděláme tělesnou prohlídku.
Sundáte si všechno oblečení, zůstanete jen ve spodním prádle.
Až se svléknete, zkontrolujeme vám i tetování.
Otočte se, prosím.
Zvedněte ruce.
V Jižní Africe máme Číselné gangy,
jejichž členové se tetují, aby bylo poznat, kdo jsou.
- Jak vidíte, já nemám tetování. - Ano.
Takže je jasné, že k žádnému gangu nepatřím?
Ano. V afrikánštině jste frans, tedy vězeň bez gangové příslušnosti.
Moje rada zní: nedávejte najevo strach,
řiďte se pokyny a dělejte, co vám řeknou.
Jako vězeň bez gangu nesmíte nic dělat, pokud vám to sami nepřikážou.
Mají vlastní řád a takhle to u nich chodí.
- Řád, nad kterým nemáte kontrolu. - Nad kterým nemáme kontrolu.
Dobře.
Jsem zařazen do systému a přidělen na vězeňskou jednotku.
Byl jste přidělen na jednotku K-3.
- Co mohu na K-3 očekávat? - Jsou tam nejaktivnější členové gangů.
Držíme tam všechny trestance patřící do vězeňského gangu.
Jsem čím dál nervóznější z toho, jak mě asi přijmou.
Co jsou zač tihle členové gangu? Co po mně asi budou chtít?
Tohle je vaše jednotka.
Než mi přidělí celu,
mám se hlásit u šéfa jednotky K-3, pana Hendryho, na instruktáž.
Raphael Rowe.
Patříte k nějakému gangu?
Ne.
- Vůbec žádnému? - Ne, k žádnému.
Máme tu tři hlavní gangy.
Dvacet šestky, Dvacet sedmičky a Dvacet osmičky.
Existují určité…
rituály…
které fungují v jihoafrických věznicích.
Nemůžete vejít do cely a vzít si postel, jakou chcete.
Když vám nějakou přidělím a řeknu, že to je vaše postel,
jakmile se otočím a zamknu dveře, oni vás z té postele vyhodí.
A dají vás tam, kde chtějí, abyste spal.
Nemáte nad jejich systémem vůbec žádnou kontrolu?
Snažíme se jim to zatrhnout, ale…
je to zbytečné.
Pane Buetzengarke, vemte ho na celu 10.
Každý vězeň v K-3 prý patří k jedné ze tří frakcí
vězeňského gangu, Čísla. Je tu Číslo 26, 27 a 28.
Vyhejbej se lapáku. Těžko si tady zvykneš, kámo.
Tady nejseš u svý mámy.
Chlapi jsou zamčení za železnými mřížemi.
A já mířím do cely, abych poznal své spoluvězně.
Budu v přecpané cele s osmi gangstery z Cape Flats.
Všichni patří k Číslu.
Sem?
Jak je? Jsem Raphael.
Zkouším se spoluvězňům představit, ale naprosto mě ignorují.
Takové přijetí jsem v životě nezažil.
Místo toho na sebe dělají posunky rukama
a vedou rozhovor v prazvláštním jazyce.
Vůbec netuším, co to dělají.
Cela se zamkne a tihle chlápci přebírají kontrolu.
- Mluvíš anglicky? - Ano.
Za co sedíš?
- Jsem Raphael. - Raphaeli, za co sedíš?
- Nejsem nikdo. - Nikdo?
Máš něco?
Peníze? Bundu? Cokoliv?
- Nic nemám. - Nemáš?
- Všechno mi sebrali. - Sebrali, jo?
Jestli tě prohledáme a něco najdem, můžeš si za to sám, kapitáne.
Kalhoty. Teď dáme řeč.
Zdá se, že podává zprávu dvěma spoluvězňům,
Leemu a Curtisovi, kteří si se mnou chtějí promluvit.
Sedni si a moc nemluv, jenom odpovídej na otázky.
- Jasný? - Ano.
- Říkals, že seš Raphael? - Raphael.
Odkud zvenku jsi?
- Z Anglie. - Z Anglie?
- Z Londýna. - Z Londýna.
Koukám, že máš pěkný tenisky.
Ale jinak seš úplně holej.
Všechno mi zabavili.
Všechno?
Nic nemám, koupili mi jenom ty tenisky.
Copak seš úplně blbej? Musíš počítat s tím, že ti je někdo veme.
- Neměl jsem na vybranou. - Nejde o vybranou. Pak si promluvíme.
- Máš pěkný boty a hotovo. - Jakou máš velikost?
- Osmičky. - Ty taky, ne?
- Jo, moje číslo. - Pěkný boty.
Máš fakt pěkný boty.
- Vypadaj úplně nový. - Jsou fakt pěkný.
Nejde jen o to mi ukrást tenisky. Chtějí mě ponížit.
Padnou jak ulitý.
Vadilo by ti, kdybych si je nechal?
- Vadilo. - Vadilo, jo?
- Nasaď si tohle. - Tak vadilo?
My se tě neptáme, my si ty boty berem.
A víš proč? Protože seš bílej, takže máš prachy.
Zkus si je první.
O ničem nerozhoduješ.
- Rozumíš? - Ano, rozumím.
Klidně tě kvůli těm teniskám odděláme.
- Rozumím. - Jo? Takže je to v cajku?
- Nelíbí se mi to, ale rozumím. - To bys měl. Na tvý city kašlem.
My dva jsme osmičky, šéfujem osmičkám.
Nedělej problémy, a nebudeš mít problémy.
- Nebudu. - Tak se mi to líbí.
Musíš si ustlat postel. Pojď, ukážu ti, co a jak.
V cele velí Lee a Curtis, Čísla 28. Nezdá se, že by mi to chtěli usnadnit.
Přežiješ tady jedině díky prachům.
- Znám bělochy, maj prachy. - Nejsem běloch.
- A hotovo. - Nejseš běloch?
Nejsem běloch. Táta je černoch, máma běloška.
Jenom vypadáš jako běloch, ale vevnitř seš černej?
- Ano. - Aha.
Pojď sem.
Tohle je tvá postel.
Tady budeš spát.
Poté, co mi Lee přidělil postel, představuje mě ostatním Číslům.
Tohle je Troubles.
Patří k Šestadvacítkám. Dostal sedm doživotí.
Taky sedí za vraždu. Je z Westbanku. Vidíš ho?
Chlapi se mě očividně snaží zastrašit. Lhal bych, kdybych řekl, že to nefunguje.
Tenhle…
To je Klope.
Číslo 27.
Proslulej nájemnej vrah z Manenbergu.
Vidíš ho?
Vidíš toho týpka? Myslí si, že vypadáme jako on.
Dyť je to bělouš.
Dávají mi jasně najevo, že nejsem jedním z nich.
Slyšels, co říkal?
Děláš „hm hm“…
Koukni se na sebe.
Řekneš bachařům o těch teniskách?
- Jasně, že ne. - Určitě?
Nikomu nic neřeknu.
Mí spoluvězni, kteří si odpykávají celou řadu trestů za vraždu,
pro mě mají úkol.
Seš tady první den, tak nám vypereš prádlo.
- Mám vám vyprat? - Jo, všecko to vypereš.
- Všecko nám dneska vypereš. - Naučíš se prát v ruce.
Chtějí mě ukáznit tím, že si ze mě udělají pradlenu.
Snaží se mě…
zastrašit tím, že mi dávají úkoly.
Budu dělat, co po mně chtějí. Prozatím.
Až skončíš, tak to vyždímáš.
Musíš to dělat, protože seš frans.
Co, že jsem?
Seš frans.
Poslouchej, co říkám. Když nemáš známku, jako 26, 27, 28…
- Aha. - Chápeš?
Když nemáš známku, musíš nám posluhovat.
Ale kdybys tu známku měl, tak bys nemusel.
Byl bys jeden z nás. Chápeš? Takhle to ve vězení chodí.
Protože nejsem členem gangu, jsem frans, a berou mě jako odpad.
Někomu zavoláš.
Dám ti číslo účtu a tví lidi pošlou prachy mejm lidem venku.
Tak přežijeme.
- A když ne? - Takovou možnost nemáš.
- Rozumíš? - Jo, rozumím.
Evidentně mám tři možnosti.
Platit za ochranu, stát se členem gangu, nebo se sebou nechat zametat.
- Když jsem seděl v Anglii… - Tohle není Anglie, ale Jižní Afrika.
Každej v týhle místnosti…
My vraždíme lidi, kamaráde. Na tohle nemám čas, tak si pohni.
Hrozně meleš pantem, kámo.
Asi mě jen zkouší, ale nebudu jim odporovat,
protože bych si je hned první den znepřátelil,
a to rozhodně nechci dělat, když jsem sotva přišel.
Je to teprve první den, ale jestli takhle žije frans,
tak celkem chápu, proč jich tolik vstupuje do gangů.
DEN DRUHÝ
Ráno cítím úlevu, že si mě chlapi moc nevšímají,
a chystají se na snídani.
Všichni se střídají, postupně si chodí pro snídani.
Tak začíná den.
Těším se, až vylezu ze stísněné cely
a trochu se protáhnu.
Snídá se venku, nebo tady v cele?
- Jíme tady v cele. - Nikdy nesmíte jíst venku?
Máme zvýšenou ostrahu, protože jsme tu samí vrahouni.
Považují nás za nebezpečné.
- A jste? - Jestli jsme nebezpeční?
Za sebe můžu říct, že jsem nebezpečnej.
Nechci se s nima kamarádíčkovat, protože to nejsou mí kamarádi.
Aspoň podle mýho čísla.
Než si vůbec smíme jít pro snídani, prošacují nás, jestli nemáme zbraně.
A během chvilky jsme zase zamčeni v cele.
Jak to, že máš větší tác? To dostaneš větší porci než já.
Řekl jsem si. Poprosil jsem, ať mi víc nandá, nemám rád malý porce.
Zatímco se spoluvězni snídáme,
chci se dovědět víc o té divné iniciaci, kterou jsem včera podstoupil.
Můžu mít dotaz? Když jsem včera přišel,
bavili jste se jazykem, jaký jsem nikdy předtím neslyšel.
Nebyla to afrikánština ani angličtina. Co to bylo za jazyk?
Když jste měli tu schůzi, čím jste to mluvili?
- To je Sabela. - Co je Sabela?
Nějaký speciální jazyk?
- Naučíš se ho v Čísle. - Je to jazyk gangů.
Aha.
Takže když nejsem v Čísle, nemůžu tak mluvit, ani se to nenaučím.
A když za mnou přišel on,
pokládal mi otázky a pak vám to hlásil…
- Ptal se tě, co seš zač. - Jo.
Chceme vědět, kdo seš ve vězení.
- Proč na tom záleží? - Podle toho si získáš respekt.
Kdybysme si s Troublesem dali do huby, Curtis nás musí dokázat roztrhnout.
A když něco řekne, musíme ho okamžitě poslechnout.
Má nejvyšší hodnost, my jsme pod ním.
Ty tady máš nejvyšší hodnost?
Jo.
- Vy máte v Číslech hodnosti? - Ano. Od vojáka nahoru.
Vidím, že kolegové z cely mají rozličná tetování,
jako hvězdy nebo klopy, připomínající vojenské insignie.
Jak postupujete napříč hodnostmi?
Je to díky vaší diplomacii? Protože umíte dobře vyjednávat?
Moment.
Raphaeli, když mluvíš o Číslech,
musíš si dávat hodně bacha, co o nich říkáš.
Na co se teď ptáš,
to jsou důvěrný otázky, chápeš?
Myslíš otázky o…
O Čísle.
Nebýt Čísla…
tak by ani dozorci neměli vězení takhle pod kontrolou.
Díky Číslu je tady taková disciplína.
A pořádek.
Oni mají zákony ve svých knížkách, my zas máme naše zákony.
Všichni, co tu sedíme,
jsme v tomhle vyrostli.
Nemíníme se vzdát toho, co známe a co je naše.
- Nechcete, aby lidi chápali… - Nejde o to nechtít, aby chápali.
Jde o jeho bezpečnost. Za tohle se vraždí.
Za odporování a neúctu.
Všichni mí spoluvězni v této jednotce jsou extrémně nebezpeční.
Ale když patří ke stejným gangům,
proč si nemůžeme sednout venku, normálně se najíst a povídat si?
Když chcete zavolat stráž, oslovíte ho „šéfe“?
Šéfe? Na slovíčko. Můžete na vteřinku?
- Dobrý den. - Dobrý den.
Nemohou si sednout tamhle ke stolu a normálně se najíst. Proč?
Je pro nás snazší zvládnout deset vězňů…
než všech šedesát.
Aha.
Třeba má někdo z nich problém s chlápkem odnaproti, ale to vy nevíte.
Někoho pobodají, nebo co já vím.
A víte, jak to pak dopadne?
- Odneseme to my. - Zaměstnanci?
Půjdou po nás.
Vězeň přece nevyjde jen tak z cely, aby bezdůvodně pobodal stráž.
V roce 1995 mě bezdůvodně pobodali.
- Vás pobodali? - Pobodali mě.
Bodli mě, když jsem šel okolo mříže.
Ptám se, proč to udělal, a prý jsem byl nejblíž.
Ve špatnej čas na špatným místě.
Ano.
Ale oni dobře vědí, že když se přidají k Číslu,
z ročního trestu se klidně může stát dvacet let.
Každý se musí rozhodnout sám.
Tito nebezpeční zločinci se dostanou ven pouze tehdy,
když si jdou na chvíli zacvičit.
Je po snídani, vedou mě ven, na partičku kriketu proti jiné cele.
Tamten týpek má potetovaný obličej a…
Hele, jde sem.
- Ahoj, jak se vede? - Fajn. Co ty?
- Jsem Raphael. - Masalino.
Masalino? Těší mě.
- Ve vězení mi říkají Graveyard. - Graveyard?
- Jako hřbitov? - Jako hřbitov.
- Umíš kriket? - Jo, umím.
- Fajn. - Moc mi to nejde, ale umím to.
- Dobře. - Jo?
- Pojď se mnou. - Tak jo.
Tohle je Raphael, jo? Chce si taky zahrát kriket.
Ten s potetovaným obličejem má přezdívku „Hřbitov“.
Není těžké pochopit, že i Masalino patří k vězeňskému gangu.
Má na čele vytetované číslo 28.
Předvedu mu to. Raphaeli? Ukážu ti, jak na to.
Nejdřív…
- Už nemám švih jako kdysi. - Ne? Jak to?
- Jsem starej. - Ty a starej?
Stárnu, je to dřina.
To byla rychlost.
Raphael!
Kolik jsi vyfasoval?
- Doživotí. - Jsi tu na doživotí?
- Co jsi spáchal? - Spoustu zločinů.
Vraždy, praní peněz, únosy, pokus o vraždu.
Všechno možný.
Kolik jsi dostal předtím?
Seděl jsem 12 let.
- Za co? - Za vraždu.
Koho jsi zabil?
- Strejdu. - Zabil jsi svého strýce?
- A koho jsi zabil tentokrát? - Člena jinýho gangu.
Takže jsi spáchal dvě vraždy? Nebo víc?
Víc.
Dokázali mi jich 24.
Dvacet čtyři vražd?
Jak jsi zabíjel?
- Pistolí. - Zastřelil jsi je?
A ve vězení patříš k 28?
- Jo, jsem 28. - Jakou máš hodnost?
Generálplukovník.
Mám spoustu frček.
Šest šestek.
- Na druhé straně taky? - Jo.
Co to značí? Tvou hodnost generálplukovníka?
Jo.
Jak jsi takové hodnosti dosáhl?
Samozřejmě musíš prolít krev.
- Ve vězení? - Jo.
Čí krev?
Bachařů.
A možná jednoho z bratrů,
buď Číslo 26, nebo 27.
- Poperou se… - Poperou se a teče krev.
Aha.
A když teče krev, musí dojít k odplatě.
Aha.
Musel jsem vzít nůž, nebo tak něco,
a bodnout dozorce.
Nijak jinak to nejde udělat.
Zní to podivně. Proč dozorci, když nejsou členy Čísel?
Proč musí téct jejich krev?
- Tak to prostě je. - Tak to prostě je.
Masalino byl první, kdo mi byl ochotný vysvětlit,
proč členové gangu pobodávají náhodné dozorce.
Asi si to může dovolit,
protože se v řadách gangu dostal až na generálplukovníka.
Co všechno musel udělat, aby si vydobyl svou současnou pozici,
je vážně šokující.
Aby…
Aby dostali povýšení, aby pomstili člena vlastního gangu,
aby udrželi mír, musejí prolít krev dozorce.
Říkám si, jak se asi cítí dozorci,
když pracují s vězni, kteří je mohou kdykoli bez příčiny pobodat.
Sotva půl hodiny na vzduchu,
a jsem zpět v cele, kde strávíme příštích 23,5 hodin.
Je to neúnosně klaustrofobické.
Máme pouze zrnitou televizi, kterou nelze ovládat,
a hru zvanou Stokes, namalovanou na prostěradle.
- Sežer ho. - Oba?
- Sežer ho. - Oba.
- Zabils ho. Teď zabiješ. - Koho jsem zabil?
- Mě jsi zabil. - Teď po tobě půjde.
Půjde po tobě.
- Dostanu tě. - Jde po tobě.
- Sedíš poprvé? - V Anglii jsem seděl za vraždu a loupež.
Použils při tý loupeži bouchačku?
Můžu vám něco vysvětlit? Je na vás, jestli mi uvěříte, nebo ne.
- Poznáme, jestli lžeš. - Poznáte, jestli lžu.
Dobře. Můžete mě soudit, jak chcete.
Obvinili mě, že patřím ke gangu.
- Ne tady v JAR, ale v Anglii. - No?
Ten gang byl zapletený do loupeží
velice bohatých lidí,
a skončili jsme před soudem…
který nás odsoudil a poslal do vězení…
na doživotí.
Za loupeže a za vraždu.
A po dvanácti letech…
se našly důkazy, že jsem to neudělal.
Ale co všechna ta bolest, co sis vytrpěl?
Přišels o dvanáct let, to není 12 dní nebo hodin.
Zajímá tady někoho vaše bolest?
Když chlapi slyší, že jsem bývalý vězeň, konečně mě začínají akceptovat.
Všichni tady patříme k Číslům. Celá místnost, ty seš jedinej frans.
Takže se teď musíme rozhodnout, do jaký pozice tě zařadíme.
A musí to tak být? Není jiný způsob?
Dřív nebo později se budeš muset rozhodnout.
Sám za sebe.
Abys přežil.
Protože většina z nás se ven už nikdy nedostane.
Tihle chlápci jsou spolu celkem spokojení,
tak proč nemohou vycházet, aniž by byli ve vězeňském gangu?
Venku máme…
další gangy, ke kterým patříme.
Třeba já venku patřím k American.
- To je další gang? - Jo. Venku je jich spousta.
Venku jsme nepřátelé. Bojujeme o území, kvůli pašování…
Ale ve vězení jsme bratři.
- Jenže venku je všechno jinak. - I potom, co jste si prošli vězením?
I kdybychom spolu seděli 20 let, potkat ho venku, zabiju ho.
Zdá se, že Čísla tyto muže sjednocují proti dozorcům.
Ať už se venku nenávidějí sebevíc,
nechávají své spory za vězeňskou bránou.
Jsem tu třetí den.
Posílají mě pracovat na jednotku se středním stupněm střežení,
kam by mí spoluvězni mohli být přeložení,
kdyby se neúčastnili násilí páchaného Číselnými gangy.
Už teď je znát rozdíl oproti části se zvýšenou ostrahou.
Na rozdíl od zbrusu nového zařízení se zvýšenou ostrahou,
vypadá tato jednotka se střední ostrahou značně zastarale.
Zvýšená je krásně udržovaná.
Tady je to dost omšelé, musejí si vystačit s tím, co mají.
Ale vládne tu jiná atmosféra.
Zatímco v K-3 jsme zavření 23,5 hodiny denně,
tady mají vězni po většinu dne volnost pohybu.
Improvizované kino.
Zatímco čekám, až mi přidělí práci, osloví mě jeden trestanec.
Ptám se tě, co seš zač, co tady děláš.
Proč se mě ptáš?
Musím zjistit, co jsi zač. Je to moje práce.
Abych mohl nahlásit ostatním, kdo jsi.
- Aha. - Chápeš?
Jsem Číslo 27, on je 28, jsme kámoši.
Aha.
Pro dnešek ti dáme pokoj, dobře? Ale zítra si tě proklepnem.
- Jo? - Dobře.
Všiml jsem si, že i tady ve střední, jakmile si někam stoupnu
a jen tak postávám, hned se někdo přitočí.
Párkrát to bylo dost nepříjemné, protože se na mě nějaký chlápek podíval,
a rovnou se mě zeptal: „Odkud jsi? Co tady děláš?“
Takže ačkoliv je to tu jiné a není tu tak napjatá atmosféra,
stejně je tu cítit ideologie Čísel, jejich kultura a chování.
Kdo sem chce být přeložen ze zvýšené ostrahy, musí dokázat,
že je ochotný dodržovat pravidla.
Osmdesát pět procent mužů pracuje,
chlapi ze střední ostrahy zajišťují jídlo pro celé vězení,
na farmě o rozloze 6000 hektarů, kde dnes budu pracovat.
- To je zvýšená ostraha. - Jo, byl jsem tam.
Jezdit každý den do práce okolo zvýšené ostrahy
je stálou připomínkou toho, co si svým dobrým chováním vysloužili.
Byl jsem tam tři a půl roku.
- Tři a půl roku? - Jo, ze svých 14 let.
- Je to tam drsný, co? - Jo, to teda je.
Je tu krásné okolí.
Když jste tolik let ve vězení, a pak získáte nárok
na přeložení do střední ostrahy…
I když je to hlučné a drncá to,
je to výsada.
Tohle tu pěstují.
Hromady a hromady mrkve.
- Pane? - Ano, pane?
Běžte čistit mrkev.
- Čistit mrkev? - Ano.
Vy sklízíte, oni čistí?
- Která práce je lehčí? - Žádná práce není lehká.
Dobrá odpověď.
- Není lehká práce. - Moc dobře.
- Jo. - Jdu k tobě, můžu?
Usvědčený lupič Senador již sedmý měsíc dělá na mrkvovém poli.
- Co mám dělat? - Musíte olamovat nať.
Takhle?
Kolik přepravek musíme naplnit?
Myslím, že na dnešek jich chtěli stovku.
Sto těchhle přepravek?
Za co tě odsoudili tentokrát, a kolik let jsi dostal?
Dostal jsem pět let za loupež.
- Pět let za loupež. - Už brzo mě pustí.
Takže je tvůj trest skoro u konce?
Mám tohohle života po krk, víte?
Seděl jsem už mockrát, zkoušel jsem se změnit, ale…
Nedokázal jsem to, ale tentokrát se vážně změním.
Proč myslíš, že se tentokrát změníš, že to neříkáš jen tak?
Přijal jsem Pána Ježíše Krista za svého spasitele.
Teď už budu žít poctivě.
Zaměstná někdo trestance?
Lidi hodně neradi berou bývalé trestance,
obzvlášť když na sobě mají všechny ty značky, ale…
Jaké značky?
Aha, máš vytetováno „Son Op zdraví Číslo 26.“
- Jo. - Rozumím.
„Nenávidí mě za mou hrdost“ a tak.
V nemocnici mi to prý můžou odstranit.
Jo? Šel bys do toho?
- Šel. Chci se na to přihlásit. - Chtěl bys, ale nevíš, jestli to půjde?
Nevím, jestli budu moct, ale zkusím to.
Už nejsem otrok, jsem dítě Boží.
Vězeňský gang mě bere jako jejich bratra,
ale já jim řekl, že už k nim nepatřím.
Senador je první člověk, o kterém vím, že chce z gangu pryč.
A smíš odejít? Když chceš skončit, můžeš prostě přestat být jedním z nich?
O tom teď nejsem ochotný mluvit.
- Chápete? - Jistě.
Promarnil jsem život.
Chci od života něco víc.
Ano, a musíš to získat sám, nikdo to za tebe neudělá.
Zajímalo by mě, jestli Číselný gang skutečně nechá Senadora odejít,
a jaký život ho čeká, až se vrátí do Cape Flats.
DEN ČTVRTÝ
Další ráno ve střední ostraze mám pomáhat jednomu vězni s ranními pochůzkami.
Bradley!
Kde je Bradley?
- Zdravím. Raphael? - O co jde?
- Jak se vede? - Těší mě.
Pomůže ti na dvoře s tvými povinnostmi.
Dobře.
Musíš si tu uniformu dát takhle. Vypadáš jako zelenáč, co sotva dorazil.
To mi dělají všichni. Asi to je…
- Máš vlastní pokoj, nebo jste pohromadě? - Máme velkou místnost.
Bradley je ve střední ostraze už sedmý měsíc,
a je to frans jako já, tedy není u žádného gangu.
Celkem 48.
- Čtyřicet osm? - Jo, 48.
- Aha. - Tohle je má postel.
- Páni, cela pro 48 lidí. - Jo, 48.
A pak, že ve zvýšené ostraze je narváno.
Bradley aspoň stráví většinu dne venku,
když vodí vězně na pohovory s úředníky a poradci.
Tohle jsou seznamy, které denně dostávám.
Psychologové, sociální pracovníci, podmínková komise.
Chceš… dokážeš to jméno vyslovit?
- Ukaž, co to je? - Ampendulo Yakelo.
Ampulo Yakelo!
Jampendulo Yakelo.
- Stává se z tebe Jihoafričan. - Už jde.
Ampendulo Yakelo? Je tady?
Impendulo Yakelo!
Je venku? Dobře, dík.
Obvykle řvu jak magor.
- Ampendulo Yakelo! - Jo, co se děje?
Zítra máte schůzku s poradcem, s panem Moorem.
Tak na to ráno nezapomeňte.
Díky, pane Yakelo.
Bradley sem sedne jak pěst na oko,
ale zřejmě našel způsob, jak dělat svou práci,
aniž by ho gang otravoval.
Jsem z jiné sociální kategorie, ze střední až vyšší třídy.
- Aha. - Nejsem…
Nejsem Číslo.
Navíc mám poněkud světlejší pleť,
takže jsem to měl extrémně těžké.
Nakonec jsem vzal spoustu…
peněz, rozhodně peněz.
- Vážně? Musel sis zaplatit… - Jo, jednoznačně.
Prostě jsem musel platit ochranu.
A jak sis poradil s tím, že po tobě víc lidí chtělo to samé?
Prostě jdeš jednou měsíčně do obchodu
a nakoupíš tabák, tabák, kafe, kafe, cukr, cukr, smetanu, smetanu…
- Aha, koupíš to dvakrát. - Přesně.
- Zabralo to? - Ano.
Jsem naživu, nikdo mě nenutil… Nezneužívali mě nebo tak.
Nikdy tě nemlátili, dokázal ses z toho vyplatit.
Ano, vykoupit se.
Aby fransové jako Bradley přežili a vyhli se násilí, přistoupí na dohodu.
Dokázal se vyhnout členství v Čísle,
protože si mohl dovolit platit za ochranu před násilím,
šikanou či okradením.
DEN PÁTÝ
Dnes se vracím pod zvýšenou ostrahu.
Chci si promluvit s Curtisem, který sice působí navenek drsně,
ale něco na řeči jeho těla mi říká,
že ho hodnost v Čísle velice tíží.
- Pocházíš z Cape Flats? - Ano, vyrostl jsem tam.
A odpykáváš si opravdu dlouhý trest.
- Pětadvacet let. - Čím sis tak dlouhý trest vysloužil?
Odsoudili mě za vraždu,
a za ozbrojenou loupež s ublížením na zdraví.
Něčeho jsem si všiml, snad to můžu říct.
Ve tvém výrazu vidím něco, co…
co působí, jako bys měl obavy ze svého postavení v Čísle.
Z odpovědnosti, kterou to přináší.
Třeba kdyby se dva chlapi z Čísel porvali,
jeden praští druhého a poteče krev.
Musel by ses rozhodnout, jsi součástí rozhodovacího procesu.
Kvůli své hodnosti.
A musel bys rozhodnout, že musí být prolita krev dozorce.
Je to tak.
Abych ti řekl pravdu, jistá situace už tu existuje.
Před pěti lety, když jsem sem přišel,
jeden vězeň zaútočil na dozorce a zmlátil ho visacím zámkem.
Stalo se to na mojí jednotce.
Člen Čísla 28, jenž brutální útok spáchal,
během incidentu utrpěl smrtelná zranění.
Nikdo z Čísla 28 se dosud nepomstil.
Někoho z Čísla 28 ubili k smrti.
Moje Číslo bohužel požaduje,
aby zemřel i jeden dozorce.
A kdo to udělá?
To mám právě na zodpovědnost, protože jsem byl u toho.
Visí to jako mračna
nad všemi Čísly 28 v tomhle vězení.
Zní to šíleně. Pokud se Curtis do té vraždy ze msty zaplete,
nejspíš stráví zbytek života za mřížemi.
A když nic neuděláš, tak…
Když nic neudělám…
budu potrestán.
- Tvým číslem? - Mým číslem.
Budou chtít mou krev.
Když k tomu dojde, budu se muset rozhodnout.
Rozhodnout se ve zlomku vteřiny, jestli to přijmu, nebo ne.
Mám o Curtise obavy.
Jako vysoce postavená Dvacet osmička se zdá být v pasti.
Dosáhl kýženého postavení, ale to postavení má svou cenu.
A právě teď je pro něj cenou krev dozorce.
Dnes chci pochopit, jak se cítí dozorci,
kteří neustále čelí násilí gangů.
Jak dlouho tady už pracujete?
Zvýšenou ostrahu dělám čtyři roky.
- A co děláte? Jakou máte úlohu? - Patřím k pomocnému pohotovostnímu týmu.
Provádíme specializované operace, jako je prohledávání,
potlačování vzpour, extrakce z cel a tak různě.
Gerber s gangy pracuje každý den.
Jaká je největší výzva, které v tomto vězení čelíte?
Největší výzva, jaké čelíme,
je pracovat s mukly, kteří jsou zapletení s Číselnými gangy.
Každý den, v jakýkoli okamžik, může propuknout násilí.
Ale nikdy to nevíme dopředu.
Jedna z hrozeb pro vás je, že tu před pěti lety
došlo k dramatickému incidentu,
při němž zemřel vězeň. Došlo ke konfliktu mezi vězni a dozorci.
Co o tom víte?
Že někteří členové gangu, kterých se to týkalo, tu pořád jsou.
A způsob, jakým to chtějí vyřešit, je prolít krev jednoho dozorce.
Každý den si to hlídáme. Nikdy totiž nevíte, co se může stát.
Jaké to je, čelit takové hrozbě?
Člověk s tím prostě žije, den za dnem, a snaží se na to moc nemyslet,
protože jinak ho to rozloží zevnitř,
a dříve nebo později se z toho psychicky zhroutí.
Co můžete dělat, abyste rozbili
jejich hierarchii a všechno, co Číselné gangy zosobňují?
Abych byl upřímný, nemyslím si, že se nám to někdy povede rozbít.
Co však dělat můžeme, a taky to děláme,
je implementace postupů,
jak od sebe oddělit členy, kteří o tom rozhodují.
Dejme tomu, že se rozhodnou prolít krev
příslušníka dozorčí služby.
Mohou to rozhodnout a provést dřív, než se to k nám vůbec donese.
Prozatím se vedení věznice vypořádává s aktivními členy Čísla tak,
že je izoluje po malých skupinkách,
aby se nemohli snadno domlouvat.
Někteří členové gangu jsou však tak nebezpeční,
že ani takto přísný režim na ně nestačí.
Tyto muže drží v izolaci zde,
v Ebongweni Super Max, nejstřeženější věznici celé JAR.
Jsem tu, abych poznal George Thomase.
Jako vůdce Čísla 28
byl shledán vinným z celé řady zločinů spáchaných gangy a ze sedmi vražd.
Některé z jeho obětí proti němu měly svědčit.
Byl shledán vinným ze zorganizování jejich vražd
zevnitř své cely, pomocí svých konexí v gangu.
Odpykává si několik doživotí v betonové místnosti,
určené speciálně k tomu, aby nemohl ovlivňovat Číselný gang.
- Sedněte si ke mně. - Dobře.
Hodně jsem toho o vás četl a slyšel.
- Nebyl jsem žádný svatoušek. - To ne.
Kdy jste se poprvé zapletl se zločinem?
Byl jsem úplně normální dítě,
a pak jsem se zapletl s gangy.
Byly tam i jiné gangy.
Měli dva domy, kde dýlovali.
Jedné noci jsme tam šli,
myslím, že jsme měli útočnou pušku R4, brokovnici,
tři 9mm pistole Z-88, ruční granát, a že jsme na ně zaútočili.
Několik jsme jich zasáhli.
- Smrtelně? - Střelili jsme jich devět.
- Smrtelně? - Devět.
Nevím, kolik jich umřelo, ale devět jsme strefili.
George celý život pendluje mezi vězením a svobodou.
Povězte mi o svých tetováních. Proč jste si potetoval obličej,
krk a tělo?
Když jsem za apartheidu skončil ve vězení,
měli jsme spoustu volného času,
tak jsme se začali tetovat.
Georgeova tetování vyprávějí temný příběh o jeho vzestupu v řadách Čísla.
Bral jste postup v Čísle hodně vážně.
Býval jsem inspektorem, to je nejvyšší hodnost.
Někdy kolem roku 1994, 1995, jsme pobodali 27 dozorců.
- Sedmadvacet? - Sedmadvacet dozorců.
- V Brandvlei. - Proč?
Kvůli tehdejším podmínkám ve věznici.
Nedbali na naše stížnosti.
A navíc,
gang číslo 28 byla jenom organizace,
která vzešla ze systému v době apartheidu.
Ale nyní je většina dozorců jako vy.
- Trpěli stejně jako vy, zažili apartheid… - Já souhlasím, a proto to říkám.
Že nesouhlasím s tím, co se děje teď.
Protože máme demokracii a můžeme se ozvat.
Když jste v téhle betonové kobce, máte jako generál Čísla 28…
Máte ještě nějaký vliv, zevnitř této…
hrobky?
- Venku, nebo uvnitř? - Obojí.
Pořád jsem v kontaktu se spoustou přátel.
Ale teď se je snažím přesvědčit o tom,
že by měli opustit staré zvyky.
Dokonce i George Thomas,
nejvýše postavený člen, jakého znám,
se zřejmě obrací zády k násilnému kodexu Číselných gangů.
Přiznal, že…
byl schopný, a kdyby chtěl, stále by mohl, ovlivňovat lidi venku.
Ale nyní údajně posílá pozitivní vzkaz.
Hlavní otázka zní,
jestli se opravdu změnil, nebo je to stále…
velmi vlivný a nebezpečný muž.
DEN SEDMÝ
Ptám se ředitele,
jestli věznice může mít příznivý vliv na životy trestanců,
když jich má Číselný gang stále tolik ve spárech.
Čísla mají vlastní strukturu a přístup k určitým věcem,
a ten se liší od řádu, který se tu snažíte nastolit.
Ztěžuje to nápravu trestanců?
Ano.
Ale v současné JAR
je sociální ekonomický systém, chudoba, jádro problému.
Venku není práce.
Takže oni půjdou za gangy, protože si musejí nějak obstarat obživu.
A někteří trestanci, zvlášť členové gangu,
jsou většinou ti, kteří v životě…
nic nemají.
Toto zabezpečené zařízení je nové.
V čem je rozdíl oproti dřívějšku?
V minulosti neexistovala náprava.
- Aha. - Před lety…
šlo jenom o to je zavřít.
V současném nápravném systému došlo k mnoha změnám.
Přecházíme od systému trestání k systému nápravy.
Někdo z nich se změní, nechce být v žádném gangu.
Tak ho dostaneme ven.
Vezmeme ho za ruku a snažíme se ho napravit, podpořit,
aby se z něj na svobodě stal zase spořádaný občan.
Můj pobyt ve věznici Brandvlei je u konce.
V jihoafrickém vězení se kultuře gangů nevyhnete.
Číslo možná udržuje mír mezi soupeřícími pouličními gangy,
ale o to těžší je pro vedení věznice náprava trestanců.
Vymýtit Číslo je nemožné.
A jakmile je ocejchují jako Číslo 26, 27 nebo 28,
tito muži si své stigma ponesou do konce života.
Překlad titulků: Jiří Nehyba