‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Închisoarea de securitate maximă Nuuk, ‎în Groenlanda.
‎Deschisă acum patru luni,
‎ea găzduiește ‎cei mai periculoși infractori din țară.
‎Situația a degenerat rapid.
‎Am decis pe loc: „Ei bine, va muri.”
‎În trecut, infractorii cei mai răi ‎din Groenlanda erau închiși în Danemarca,
‎căreia îi era colonie.
‎Acum, pentru prima dată, ‎își vor executa sentințele
‎în prima închisoare de maximă securitate ‎din Groenlanda.
‎Simți că ești pedepsit?
‎Îl consider un hotel.
‎E un experiment îndrăzneț și omenos.
‎Nu cred că situația se va ameliora
‎dacă doar închidem oamenii și uităm de ei.
‎Dar în această comunitate strânsă,
‎cei mai periculoși infractori ai țării ‎pot fi controlați de paznici
‎alături de care au crescut?
‎Cred că le e frică de deținuți.
‎Ți-e frică de paznici?
‎Ce e atât de amuzant?
‎Mă numesc Raphael Rowe.
‎Voi sta o săptămână ‎în închisoarea de maximă securitate.
‎Nu e prima oară când sunt închis.
‎În Marea Britanie, ‎am fost acuzat pe nedrept de omor
‎și condamnat pe viață, ‎fără eliberare condiționată.
‎A durat 12 ani să-mi dovedesc nevinovăția.
‎Acum călătoresc prin lume ‎pentru a afla cum e viața
‎în cele mai dure închisori de pe Pământ.
‎Groenlanda e cea mai mare insulă din lume,
‎dar are doar 57.000 de locuitori.
‎Deși e frumoasă, această țară arctică ‎are un trecut întunecat.
‎Sub dominația colonială a Danemarcei,
‎comunitățile locale tradiționale ‎de vânători
‎au fost mutate-n orașe, ‎distrugându-le stilul de viață
‎și lăsând moștenire ‎un istoric de probleme sociale.
‎În prezent, Groenlanda e în topul mondial ‎la infracțiuni violente
‎și agresiuni sexuale,
‎cu o rată a cazurilor de omor ‎dublă față de cea a Americii.
‎Dar sunt ‎doar 148 de polițiști în toată țara.
‎Mă aflu în Nuuk, o comunitate mică
‎în care toți oamenii se cunosc între ei.
‎Acum ies în patrulă cu cei care patrulează ‎în această comunitate strânsă.
‎Vreau să aflu cum e să impui ordinea legii
‎atunci când îi cunoști ‎pe majoritatea oamenilor din jur.
‎Doamne!
‎Tocmai a fost raportat un atac violent.
‎- I se vede clar fața, deși are șapcă. ‎- Da, știm cine e. Îl vom aresta.
‎Poliția a plecat să-l găsească pe agresor.
‎Ce crezi că e unic ‎la a fi polițist aici, în Groenlanda?
‎Ei bine, cunoaștem aproape pe toată lumea.
‎Poate ai fost la școală cu ei?
‎- Da. Se mai întâmplă. ‎- Bine.
‎Uneori e bine să cunoști oamenii
‎pentru că e mai ușor să vorbești cu ei ‎și să-i calmezi
‎când ei cunosc ‎persoana care vine să-i aresteze
‎sau să discute cu ei.
‎Poliția trebuie să găsească atacatorul.
‎Dar asta nu va dura mult ‎în această comunitate mică.
‎Când va fi prins, ‎e posibil să fie condamnat la închisoare.
‎Până acum, Groenlanda n-a avut ‎o închisoare de maximă securitate.
‎Infractorii violenți erau închiși ‎în Danemarca.
‎Acum au una.
‎Iar oamenii ca el, ‎care săvârșesc atacuri neprovocate,
‎ar putea ajunge în noua lor închisoare, ‎în Nuuk, capitala Groenlandei.
‎Voi petrece o săptămână ‎în această închisoare modernă.
‎E deschisă doar de patru luni,
‎și găzduiește ‎cei mai periculoși infractori din țară.
‎Au construit o nouă închisoare aici, ‎în Groenlanda,
‎pentru că simt că deținuții din Groenlanda
‎ar trebui să-și săvârșească sentința aici, ‎în țara lor și în comunitatea lor.
‎E un mare risc. Oare țara aceasta,
‎în care paznicii și deținuții ‎au crescut laolaltă, e gata
‎să vadă ‎de cei mai violenți infractori ai săi?
‎Nu văd decât bolovani și zăpadă.
‎Și marea. E o priveliște frumoasă.
‎Amintește de lucrurile ‎de care vor fi privați aceștia.
‎Mai ales cei care vor avea ‎sentințe foarte lungi.
‎Am ajuns la clădirea închisorii. ‎Acum e momentul.
‎Îmi bate inima tare.
‎Sunt puțin îngrijorat ‎pentru că nu știu la ce să mă aștept.
‎Înăuntru sunt niște infractori, nu glumă.
‎Majoritatea paznicilor sunt groenlandezi
‎care abia și-au terminat pregătirea. ‎Sunt și excepții.
‎- Bună! ‎- Salut!
‎Sunt procesat de Karsten,
‎unul dintre puținii paznici cu experiență ‎care văd de închisoare.
‎Dăm jos cătușele.
‎Mai întâi, trebuie să te dezbraci.
‎Golește-ți buzunarele!
‎Să-ți dau ceasul?
‎Da.
‎Deschide gura! Bun. Scoate limba!
‎- Da. Foarte bine. ‎- Da.
‎Du-te!
‎Poți să te îmbraci acum.
‎Ce căutați ‎când percheziționați hainele unui deținut?
‎Telefoane mobile, arme, hașiș.
‎- Hașișul e cel mai des întâlnit drog? ‎- Da.
‎Bine.
‎M-ai surprins, nu prin agresivitate,
‎- …ci pentru că mi-ai dat mâna. ‎- Da.
‎- Și m-am simțit incomod. ‎- Da.
‎Fiecare deținut care vine aici ‎dă mâna cu noi.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Această nouă închisoare ‎poate găzdui doar 48 de persoane.
‎Vă rog să mă urmați!
‎Majoritatea deținuților s-au întors ‎din Danemarca și sunt foarte periculoși.
‎Dar sunt dus în celula mea ‎de un paznic începător
‎care n-a mai lucrat într-o închisoare.
‎Și dacă vom coborî aici…
‎Are până și un lift!
‎Parcă aș fi într-un bloc, ‎nu într-o închisoare.
‎Și deja…
‎atmosfera acestui loc, designul acestuia,
‎aspectul, mirosul, goliciunea acestui loc, ‎m-au lăsat fără replică.
‎Partea amuzantă e ‎că intenția e să fie relaxant
‎pentru deținutul ‎care urmează să stea aici.
‎Mă îndrept spre cea mai păzită aripă: ‎secțiunea A.
‎Aceasta găzduiește deținuții considerați ‎a fi cei mai periculoși.
‎Aici vei sta.
‎- Asta e blocul de celule? ‎- Da.
‎Intru pe aici?
‎- Da, intri pe aici. ‎- Bine.
‎Doamne! Fiți atenți la asta!
‎Nu arată ca un bloc de celule. ‎Cel puțin, nu ca cele…
‎cu care sunt obișnuit.
‎Cred că mă așteptam să vin aici
‎cu pieptul umflat, gata de luptă.
‎Bine.
‎Aici voi sta?
‎Da.
‎Până acum, tot ce am văzut e nou-nouț.
‎Dacă te simți în pericol, ‎ne chemi de aici.
‎Apeși butonul doar în caz de urgență. ‎Aici. Dacă simți că ești în pericol.
‎Bine.
‎Are televizor, o lampă, ‎niște dulapuri, un frigider, o fereastră.
‎Un duș și o toaletă.
‎La capitolul celulă de închisoare,
‎nu te poți aștepta la mai mult.
‎S-ar putea să considerați ‎că e prea mult să-i oferi așa ceva
‎unui deținut care a comis o crimă.
‎Bună!
‎Tu ești tipul nou-venit.
‎- Da. Încântat! Sunt Raphael. ‎- Kali.
‎- Kali? ‎- Raphael?
‎Raphael, da. Da.
‎- De unde ești? ‎- Sunt din Londra.
‎- Londra? ‎- Da, Londra. Și tu? Ești din Groenlanda?
‎Da, sunt 100% groenlandez.
‎Și tu ești aici, în aripa asta?
‎Da. Sunt vecinul tău. Stau alături.
‎Bine. E puțin ciudat ‎de când am venit aici.
‎Atmosfera e foarte diferită ‎față de cea din alte închisori…
‎Pentru că e.
‎…în care paznicii…
‎Toți paznicii sunt noi.
‎Nu știu ce fac. De aceea, când venim aici, ‎ni se pare că totul e foarte neobișnuit.
‎- Bine. ‎- Par drăguți, dar…
‎- Arată-mi locul, că eu nu… ‎- Bine.
‎Primul lucru pe care vreau să ți-l arăt. ‎Știi ce sunt astea?
‎E o arsură de țigară? Oamenii le…
‎Nu, e hașiș.
‎Îl rulau în țigări?
‎- Locatarul anterior e fratele meu. ‎- Fratele tău?
‎Da, a stat aici.
‎Arsurile astea…
‎Sunt datorită faptului că stăteau aici ‎și amestecau.
‎Mai cădea hașiș pe podea.
‎- Și ardea. ‎- Călca pe el. De aici, urma.
‎Sunt surprins de cât de liber vorbesc ‎colegii mei despre drogurile de aici.
‎Vă spălați singuri hainele, ‎sau e slujba cuiva?
‎Nu, e o slujbă. De fapt, ‎e treaba mea să le spăl. Dar…
‎Sarcina ta e să speli hainele tuturor?
‎Da.
‎Ești angajat de închisoare s-o faci ‎și ești plătit.
‎- Da. ‎- Cât ești plătit pentru asta?
‎Primesc doar. Cât? ‎Douăsprezece coroane pe oră.
‎Deci…
‎Destul ca să cumperi ce-ți trebuie?
‎- În niciun caz! ‎- Nu.
‎- Poți să primești bani de afară? ‎- Da.
‎Dacă vrei să trăiești aici, ‎și să trăiești bine…
‎trebuie să faci troc cu ceva.
‎Să faci troc? Cu ce fel de chestii?
‎Orice, de la hașiș, la…
‎- Orice cu ce poți face troc. ‎- Bine.
‎Aici e zona comunală ‎unde puteți sta de vorbă.
‎Da. Ne uităm la televizor, stăm și mâncăm.
‎Totul pare foarte lejer,
‎dar cei de aici sunt infractori pe bune, ‎care se aprind ușor.
‎Și nu sunt paznici aici.
‎Vă lasă aici? ‎Nu vă supraveghează un paznic constant?
‎Nu.
‎Paznicii nu se bagă.
‎Închisoarea încurajează ‎deținuții să-și gătească singuri,
‎deoarece asta dezvoltă autosuficiența.
‎Unul dintre ei, Marshall, ‎s-a oferit să-mi facă un sandviș.
‎Da.
‎- Cât timp te țin în închisoare? ‎- Nu mi-e stabilită data de eliberare.
‎Pentru ce infracțiune te-au condamnat ‎astfel încât să nu ai o dată de eliberare?
‎Am bătut un traficant de droguri.
‎Cumpăram hașiș, ‎iar traficantul se purta ca un nemernic.
‎Cât de tare l-ai bătut pe celălalt?
‎L-am lovit în ceafă, ‎l-am lăsat inconștient și am plecat.
‎Ai mai fost închis?
‎Da.
‎Da, am bătut polițiști,
‎paznici și alți oameni… Da.
‎Da.
‎Marshall a fost adus aici ‎acum șase săptămâni din Danemarca.
‎Vreau să știu că dacă îi face bine
‎că se află printre conaționali.
‎Te-au trimis înapoi aici ‎sau tu ai cerut să te întorci?
‎Am fost întrebat dacă vreau să mă întorc.
‎Sunt groenlandez, ‎așa că am acceptat, firește.
‎Ai rude aici? Ai frați sau surori?
‎Am opt frați. Fratele meu mai mic ‎e polițist. Ceilalți au slujbe.
‎Ai un frate polițist?
‎Deci sunteți în tabere opuse. Nu-i așa?
‎Te-a arestat vreodată?
‎Nu.
‎De multe ori, toată poliția din Simismiut ‎venea să mă vâneze.
‎Îmbrăcați ‎în echipament de intervenție complet.
‎De ce ești așa de violent?
‎Poate pentru că am fost bătut mult ‎când eram mic.
‎De fiecare dată când furam bani
‎mâncam bătaie.
‎Ți-e frică de paznici?
‎Nu.
‎Paznicii de aici sunt diferiți ‎de cei din Danemarca?
‎Firește că da!
‎Ce e atât de amuzant?
‎Da, sunt foarte diferiți.
‎Adică sunt naivi?
‎Da.
‎Pe cei din Danemarca îi controlam,
‎dar aici nu mai vreau să fac asta.
‎Mutarea în Groenlanda pare că a schimbat ‎atitudinea lui Marshall
‎față de autorități.
‎Cât despre mine, nu știu ce să cred ‎despre aranjamentele de aici.
‎Nu știu cum să reacționez.
‎Nu seamănă deloc cu un bloc de celule. E…
‎Tot spun „tulburător”.
‎E prea confortabil.
‎Apoi l-am cunoscut pe Marshall.
‎El și ceilalți deținuți au fost descriși ‎ca fiind oameni periculoși.
‎Groenlanda își aduce înapoi din Danemarca ‎cei mai periculoși deținuți.
‎Și sunt în mijlocul acțiunii.
‎E ora 21:00. Toată lumea e închisă ‎în camere pe durata nopții.
‎Pot să merg să fac un duș. Pot să-mi iau ‎o băutură rece din frigider.
‎Dar tot nu pot să ies pe ușa aia ‎după ora nouă.
‎Sunt într-un loc ‎care-ți poate da peste cap mintea…
‎din cauza restricțiilor.
‎ZIUA A DOUA
‎E prima mea dimineață aici, ‎și am o ședință de terapie.
‎- Ce faceți? ‎- Pregătiri de Crăciun.
‎Pregătiri de Crăciun?
‎- Ți-am zis. ‎- Bine. Și ce vei face cu aia?
‎O voi atârna.
‎- O pui pe perete? ‎- Da.
‎Cine a organizat asta?
‎- Voi ați organizat asta? ‎- Da.
‎Sunteți din afară sau sunteți angajate?
‎Eu lucrez aici.
‎- Bine. Și tu? ‎- Da. Sunt asistentă socială.
‎- Să fac lanțuri din panglică? ‎- Da, poți să faci asta.
‎Activitatea asta are scop doar decorativ, ‎sau e o formă de terapie?
‎Intrăm în spiritul Crăciunului.
‎Bine. E foarte omenos, nu?
‎Nu știu dacă e bine. ‎Te face să-ți dai seama ce pierzi.
‎Ești foarte drăguț! Mulțumesc, Kali!
‎E fierbinte.
‎Da, bine.
‎- Lucrezi ca voluntară? ‎- Nu. Sunt profesoară.
‎Profesoară, deci.
‎Predai în închisoare, ‎sau în afara acesteia?
‎- Afară. Da. ‎- Bine.
‎De fapt, a fost profesoară în școala mea.
‎Era profesoară… ‎L-ai cunoscut când era mic?
‎- Da. ‎- Când eram ca un mic neastâmpărat.
‎Tot neastâmpărat e?
‎Nu. Acum e cumsecade.
‎Chiar e neobișnuit!
‎Deci îl cunoști de când era tânăr.
‎- Îi cunoașteți trecutul. ‎- Da.
‎Ce părere ai despre noua închisoare?
‎În mare parte, e ca un hotel.
‎E un lucru bun sau rău?
‎Eu cred că e bun.
‎E evident că intențiile sunt bune,
‎dar aceasta nu e cu adevărat ‎terapie de reabilitare.
‎Iar interacțiunea e complicată
‎când deținuții cunosc membrii personalului ‎încă din copilărie.
‎Apoi văd un deținut și un paznic fumând ‎o țigară la comun, ca niște buni prieteni.
‎Nu cred că ne-am cunoscut. Sunt Raphael.
‎- Sunt Mikael. ‎- Mikael.
‎- E o cameră pentru fumători. ‎- Da.
‎- Nu fumați în camere? ‎- Nu.
‎E interzis să aibă tutun în camere.
‎- Doar dacă nu duci pe furiș. ‎- E OK.
‎- Nu fumez înăuntru. Nu e bine. ‎- Bine.
‎De cât timp ești în închisoare?
‎De șapte luni.
‎Și mai am un an și zece luni.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Pentru ce?
‎Contrabandă cu hașiș ‎din Danemarca în Groenlanda.
‎- Trafic? ‎- Da.
‎A negat acuzațiile.
‎A avut două săptămâni să se gândească ‎dacă vrea să facă apel.
‎- Exact. ‎- Bine. Și o vei face?
‎Încerc. Da. Întâi discut ‎cu avocatul meu din Danemarca.
‎- Ești traficant de droguri? ‎- Nu.
‎- Uneori, poate puțin. Da. ‎- Bine, uneori.
‎- E bine și așa. ‎- Da.
‎„Nu sunt traficant de droguri. ‎Poate puțin, uneori.”
‎Exact.
‎Bine. Ai mai fost închis?
‎Da, zece luni. Pentru…
‎Cocaină și amfetamină.
‎- Deci, tot droguri. ‎- Da.
‎- Trafic? ‎- Da.
‎- Traficant profesionist. ‎- Da.
‎Cum e închisoarea aici ‎în comparație cu Danemarca?
‎E o închisoare nouă.
‎- Sistemul ăsta nu funcționează. ‎- Nu.
‎Nu e așa de bine când… ‎paznicii se poartă bine,
‎afară e foarte bine, camera e bună.
‎- Da. ‎- E mai bine în Danemarca.
‎În majoritatea închisorilor nu vezi ‎paznici și deținuți interacționând așa.
‎În bucătărie, e ora prânzului,
‎și vreau să aflu mai multe ‎despre vecinul meu, Kali.
‎De când ești aici?
‎Când am venit aici, ‎petrecusem deja șapte ani la închisoare.
‎- Bine. ‎- Deci…
‎- În Danemarca? ‎- Da.
‎Ești unul dintre deținuții ‎veniți din Danemarca.
‎Da.
‎- Ai vrut să te întorci? ‎- Da.
‎E orașul meu natal. E țara mea.
‎Respir aerul meu natal.
‎Cum era închisoarea din Danemarca?
‎Diferența sesizabilă imediat ‎e că ne tratează mult mai bine
‎în Danemarca decât aici.
‎Sunt mai vorbăreți în Danemarca. ‎Se ocupă de tine.
‎Dacă ai o zi proastă, vin paznicii
‎și întreabă: „Te simți bine? ‎Vrei să ieși? Hai să ieșim!”
‎„Mănânci?”
‎Vor avea grijă de tine ‎dacă ai vreo problemă.
‎Fiindcă au experiență și pregătire
‎- …în a lucra cu cei ca tine. ‎- Da.
‎Dacă mă enervez, mă întreabă ‎„De ce? De ce ești nervos?”
‎„Spune-mi, te rog!” Și apoi te vor ajuta.
‎Aici, și noi, și paznicii ‎păstrăm distanța.
‎Dacă îi invit să vină să mănânce cu mine,
‎se sperie. Nu știu ce să facă.
‎Vor sta acolo gândind: ‎„Nu știu dacă am voie.” Și vor pleca.
‎Și dacă ar fi să le spun: ‎„Am o zi proastă. Sunt foarte trist,”
‎nu mi-ar fi bine. M-ar închide.
‎În Danemarca, mă tratau frumos.
‎Și secțiunea aia?
‎Majoritar pentru cei acuzați de atac…
‎furt de mașini.
‎Multe infracțiuni mărunte și crimă.
‎De fapt, eu sunt singurul criminal.
‎- Ești închis pentru crimă? ‎- Da.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Am crescut într-un orfelinat.
‎Dădeam des de necaz.
‎Iar prietenii mei tot mureau, ‎unul câte unul.
‎- Mureau? ‎- Da. Se sinucideau.
‎- Serios? ‎- Da.
‎E o problemă foarte mare în Groenlanda.
‎Nu știu de ce. Mulți oameni mor aici.
‎Am încercat să discut despre asta, ‎dar tradiția groenlandeză
‎cere să nu intrăm în amănunte.
‎Nu discutăm lucrurile.
‎Toți groenlandezii susțin peste tot
‎că nu avem probleme aici,
‎că asta e cea mai frumoasă țară din lume.
‎Da, pe naiba!
‎Nu e.
‎Mor oameni în fiecare zi.
‎Suicidul, abuzarea copiilor…
‎violul… sunt mari probleme.
‎Am ucis din mânie, din ură.
‎Din ura…
‎față de poporul meu, ‎la momentul respectiv.
‎M-am gândit:
‎„Dacă tot mă abandonează toată lumea,
‎ori mă sinucid, ori ucid pe altcineva.”
‎Cel pe care l-ai ucis
‎a fost un necunoscut?
‎Nu-l cunoșteam. ‎Eram la o petrecere cu prietenii
‎și vorbeam despre politică.
‎Eu țin cu partidul comunist.
‎Și…
‎Situația a degenerat rapid. Atunci…
‎Am decis pe loc: ‎„E un dușman al poporului meu. Va muri.”
‎Și l-am ucis.
‎De fapt, nu știam ce fac.
‎Eram orbit de ură și furie.
‎Nu vedeam nimic. Nu puteam gândi.
‎Problema mea e că atunci când mă enervez, ‎fac fixație pe ceva.
‎Nu mai gândesc, nu mai simt…
‎Cum l-ai omorât?
‎L-am bătut și l-am aruncat de pe acoperiș.
‎- L-ai bătut cu pumnii? ‎- Da.
‎În ziua aceea mi-am pierdut mințile.
‎Nu-mi mai păsa de absolut nimic.
‎E altceva să discut acum despre asta.
‎Apreciez că mi-ai împărtășit asta.
‎Dat fiind că ai fost închis de șapte ani, ‎te-ai împăcat cu situația.
‎Dar întrebarea e dacă regreți ce ai făcut.
‎- Firește. ‎- Ai remușcări?
‎În fiecare zi.
‎În fiecare zi, când mă privesc în oglindă,
‎aud în minte o voce: „Ești un ucigaș.” ‎O voi auzi tot restul vieții.
‎Deocamdată, închisoarea e ‎ceva fără un final pentru Kali,
‎deoarece are ‎o sentință cu termen nelimitat.
‎Mai are mult de lucru până să se împace ‎cu demonii lui interiori.
‎ZIUA A TREIA
‎Nuuk e o închisoare de maximă securitate
‎care ține mai periculoși deținuți ‎din Groenlanda,
‎dar pentru a-i ajuta cu reabilitarea,
‎deținuții cu purtare bună au voie să iasă ‎din închisoare și să lucreze în oraș.
‎Mă întâlnesc cu un tip numit Nikolai,
‎despre care mi s-a zis ‎că poate ieși zilnic
‎din închisoare ca să lucreze.
‎M-a invitat să vin la locul lui de muncă.
‎E progresiv, nu? Adică…
‎- Nikolai. ‎- Da.
‎Bună! Eu sunt Raphael.
‎- Bună! Sunt Nikolai. Îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎Mi s-a zis că pot să vin cu tine ‎să-ți văd munca de dimineața.
‎- E dimineață devreme… ‎- Desigur.
‎- Faci asta zilnic? ‎- Da. Zilnic.
‎În fiecare dimineață, ‎Nikolai conduce mașina
‎în afara închisorii de maximă securitate,
‎ca să meargă la muncă pe doc.
‎De cât timp lucrezi aici?
‎De când mi-am primit sentința.
‎Cum ai obținut postul?
‎Colegul meu mi-e prieten.
‎- Bine. ‎- Așa că m-am gândit să accept postul.
‎- Câștigi bani? Ești plătit? ‎- Da.
‎Sunt plătit destul de bine, ‎chiar mai bine decât paznicii.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Ei știu asta?
‎Cred că da.
‎- Deci merită să fii la închisoare. ‎- Da. Se pare că da.
‎Iată-ne ajunși!
‎Închisoarea îl lasă pe Nikolai ‎să repare bărci într-un magazin pe doc,
‎ca să-și găsească de lucru după eliberare.
‎Au multă încredere, ‎dat fiind că e un deținut.
‎După colț, avem barca.
‎Vezi…
‎- La barca asta lucrezi? ‎- Da.
‎Bine.
‎Vaporii sunt foarte puternici, nu?
‎Da. Tocmai am deschis alea. ‎Eu sunt obișnuit. Nu simt.
‎Voiam să-ți spun că tu nu simți, ‎dar eu simt că amețesc puțin,
‎știi? E tare.
‎- Da. Te afumi pe gratis. ‎- Da.
‎Nu știu. Nikolai își face treaba. ‎Asta face.
‎Iese din închisoare și muncește.
‎E interesant. Oare câți știu, ‎pe lângă cei cu care lucrează?
‎Nu doar că poate munci, ‎poate merge în oraș.
‎Nu arată ca un infractor ‎pentru că ei n-au trăsături distinctive.
‎Deci se plimbă pe strada ca omul de rând.
‎Seara se întoarce la închisoare. ‎Foarte puțini știu asta.
‎Cum ajunge unul ca tine la închisoare?
‎M-au prins încercând să fac contrabandă ‎cu trei kilograme de hașiș.
‎O aduceam din Danemarca.
‎- Ești traficant de droguri? ‎- Da.
‎Cât ar valora atâta hașiș pe stradă?
‎Peste un milion.
‎Deci valorează cam un milion de lire…
‎- Da. ‎- …pe stradă.
‎La vânzarea finală. Da.
‎Sunt mulți bani.
‎Ce sentință ai primit ‎pentru cantitatea aia de droguri?
‎Doi ani și două luni.
‎E prima oară când ești închis?
‎- Nu. ‎- Bine.
‎În Danemarca, ‎am fost închis pentru furt de mașini.
‎Bine. Deci te-ai descrie ‎drept un infractor de carieră?
‎Cu infracțiunile a fost du-te-vino, ‎dar nu și cu închisoarea.
‎- Fiindcă n-ai fost prins, nu? ‎- Exact. Da.
‎Dar acum am 35 de ani
‎și am doi copii de îngrijit.
‎Când se termină povestea asta, ‎am terminat.
‎- Da? ‎- Da.
‎Tentația te-a împins?
‎Zbori la clasa întâi, ‎stai la hoteluri bune, multe vacanțe.
‎- Asta aduc drogurile. ‎- Da.
‎E ceva la care va trebui să renunți?
‎Da, exact.
‎Cum ai fost prins?
‎Îl aveam în valiză.
‎- Așa, direct? ‎- Da.
‎Depinde cum îl împachetezi. ‎Câinii nu-l pot mirosi.
‎Doar…
‎- Nu-mi da prea multe detalii! ‎- Nu-ți dau.
‎Știu.
‎Cum e să-ți duci sentința ‎în noua închisoare?
‎Pentru că… Tot ești închis noaptea.
‎Parcă ai zis că nu poți ieși ‎din închisoare după ora șase, nu?
‎Vin să încuie poarta principală noaptea.
‎- Te poți mișca înăuntru. ‎- Da, pot.
‎Simți că ești pedepsit?
‎- Nu. ‎- Nu te simți ca la închisoare?
‎E ca un hotel.
‎Pentru mine, merg acolo, dorm, ‎și plec iar dimineața.
‎E ca un hotel.
‎- Mulțumesc pentru poveste! ‎- Cu plăcere.
‎- Ne vedem mai târziu! ‎- Da.
‎Bine. În regulă. Probabil ‎mă întorc în jur de ora cinci.
‎- Bine. ‎- Dar ies iar la ora 18:00.
‎Am o întâlnire în seara asta.
‎- Drăguț! ‎- Da.
‎- Ai succes la femei. ‎- Asta e cu fetele.
‎Da. Bine, Nikolai. Ne vedem mai târziu!
‎Pe curând!
‎Pare inutil să-l închidă noaptea ‎pe Nikolai,
‎generând un cost mare pentru stat,
‎când poate să vină și să plece după plac. ‎N-am mai văzut așa ceva.
‎Închisoarea asta e ceva avantajos ‎pentru el.
‎Când să plec, mi-a zis ‎că are o întâlnire în seara asta.
‎E un deținut care execută o pedeapsă, ‎dar iese la întâlnire.
‎Reabilitarea în închisoare e esențială.
‎Dar atitudinea lui e ‎că: „E o tabără de vacanță.”
‎M-am întors în aripa A ‎cu Kali, cel acuzat de omor.
‎El nu poate merge în oraș.
‎În schimb, petrece seara, ‎ca pe toate celelalte, în celulă,
‎Asta e celula mea.
‎- E dezordonat când e… ‎- E spațiul tău. Ți-l faci cum vrei.
‎- Ăsta e televizorul tău? ‎- Da.
‎- Prindem doar trei canale. ‎- La televizor?
‎Da, sunt canale de rahat. ‎Nu dau nimic bun.
‎Ăsta e aparatul meu Blu-Ray.
‎- Poți urmări DVD-uri? ‎- Da, pe Blu-Ray.
‎- Ăsta e PlayStation-ul tău? ‎- Da.
‎Întreb pentru că unii ar zice: ‎„Ar trebui să fie pedepsit!”
‎„N-ar trebui să aibă așa ceva!”
‎Ei bine, cei care gândesc așa ‎nu știu nimic.
‎Fiindcă…
‎m-au pedepsit deja, luându-mi libertatea.
‎În timp ce Kali îmi arată PlayStation-ul, ‎am văzut un telefon mobil.
‎Nu e un telefon inteligent, ‎ci unul de închisoare.
‎Vi le dă de la închisoare?
‎Nu poate face poze ‎și nu poți naviga pe Internet cu el.
‎E ca un telefon clasic.
‎Bine, asta mă dă pe spate, ‎pentru că faptul că închisoarea
‎vă dă un telefon mobil ‎cu care poți suna afară
‎e ceva ce n-am mai întâlnit. ‎Eu consider că e o idee genială.
‎Ai restricții. După cum ai zis, ‎nu poți face poze,
‎nu poți naviga pe Internet. ‎Deci, pe cine poți să apelezi?
‎Păi, familia.
‎Orice număr vreau.
‎Dar e ascultat. Știu ce spun.
‎- Îți monitorizează apelurile. ‎- Da.
‎- Poți să primești și să dai apeluri? ‎- Da.
‎- Deci te poate suna familia? Oricând? ‎- Oricând. Și la miezul nopții.
‎Recunosc că sunt impresionat.
‎E cu adevărat salvator.
‎Când am fost trist la miezul nopții,
‎doar așa am putut să discut cu cineva.
‎Așa că mi-am sunat mama, fratele, familia.
‎Pot vorbi cu ei. ‎Iar ei pot să vorbească cu mine.
‎Cu siguranță e un lucru bun ‎să poți discuta așa cu familia ta.
‎E diferența dintre reabilitarea cu succes ‎și un viitor fără speranță.
‎ZIUA A PATRA
‎E ziua a patra.
‎Deținuții din Secția A au voie să iasă ‎o oră pe zi ca să facă mișcare.
‎Ieșim la antrenament.
‎Fiind aproape de zona arctică, ‎asta înseamnă că dăm zăpadă cu lopata.
‎Cum bărbații aceștia habar nu au ‎când vor fi eliberați,
‎priveliștile uimitoare ale Groenlandei ‎le oferă un pic de confort.
‎Ei bine, Raph, trebuie să înțelegi ‎că noi am ratat asta.
‎Vedem bărcile. Vedem focile.
‎Uneori, vin balene.
‎- Serios? ‎- Și le vedem.
‎E foarte bine.
‎Uneori, când ne uităm încolo, ne gândim ‎la cum au navigat aici strămoșii noștri.
‎Cel puțin, eu.
‎- E plăcut să ieși, știi? ‎- Da.
‎Da, chiar dacă e frig.
‎Și te joci cu aparatul!
‎Aia fac leneșii.
‎- Aia fac cei grozavi. ‎- Bine.
‎Credeam că e ușor. De fapt, e dificil.
‎Trage în jos puțin!
‎Începe să meargă.
‎Nu e o treabă ușoară.
‎Se descurcă bine.
‎Voi mai da la o parte și toată asta.
‎Pentru groenlandezii fost-deținuți ‎în Danemarca precum Kali,
‎asta e ceva care îi definește.
‎Mi-a fost dor de asta. Asta e casa mea.
‎- Așa ți-o amintești? ‎- Da. E zăpadă bună.
‎Asta era când erai mic?
‎Da. Mereu mi-a plăcut zăpada.
‎Sună de parcă ai avut o copilărie idilică.
‎- N-a fost. ‎- Dar au fost experiențe frumoase?
‎Da, au fost. Desigur.
‎Dar sistemul ne-a dat o mână proastă.
‎Familia mea a trecut printr-o criză
‎când fratele meu mai mare ‎a murit într-un accident.
‎Ce a pățit?
‎S-a înecat.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Deci…
‎Totul s-a stricat după.
‎Părinții mei ‎nu mai puteau avea grijă de noi.
‎Ne-au dus la orfelinat.
‎Câți ani aveai ‎când ai intrat în orfelinat?
‎Cam șapte ani.
‎Atunci ai început ‎să adopți un comportament mai dificil?
‎Desigur. Mi-era dor de casă. ‎Mi-era dor de părinții mei.
‎Era vorba să vină după noi.
‎Dar, mai târziu…
‎cineva de la orfelinat a venit ‎și ne-a zis:
‎„Nu vă doresc. Nu vă iubesc.”
‎- Serios? ‎- Da.
‎Erau minciuni. Firește că mama…
‎părinții mei au venit la orfelinat ‎ca să ne ia, dar au fost alungați.
‎- Cine i-a alungat? ‎- Personalul.
‎De unde era personalul?
‎- Erau groenlandezi? ‎- Statul a decis.
‎Deci, statul. Ați fost…
‎Bine.
‎Când Kali a fost luat în grija statului,
‎groenlandezii nativi, precum părinții lui,
‎erau discriminați ‎și considerați părinți inapți
‎de către autoritățile daneze.
‎Astfel de atitudini ‎l-au afectat profund negativ pe Kali
‎și pe mulți alți indigeni din Groenlanda.
‎Atunci mi-am disprețuit familia.
‎Mi s-au spus minciuni ‎pe care, copil fiind, le-am crezut.
‎Iar asta ne-a afectat tot restul vieții,
‎știi?
‎Faptul că ni s-a zis ‎că părinții nu ne iubesc.
‎Nu-mi pot imagina cum e.
‎Ai o relație cu familia ta,
‎- …cu părinții? ‎- Da. Cu toți.
‎Îi iubesc.
‎- Vin părinții tăi în vizită? ‎- Da.
‎Îmi pare că ți-ai găsit liniștea.
‎Știi, ești un bărbat violent. ‎Ai comis o crimă oribilă…
‎Ei bine…
‎nu mă voi putea ierta niciodată ‎pentru fapta mea.
‎Și…
‎chiar acum nu știu ‎cum să duc vinovăția asta.
‎Am văzut mulți deținuți care au comis ‎astfel de crime. Aceștia înnebunesc.
‎Și nu vreau să înnebunesc.
‎Așa accept situația.
‎Deci ai zice ‎că închisoarea te-a reabilitat?
‎Eu singur m-am reabilitat.
‎În ciuda a ce spune Kali, ‎simt că dacă e mutat înapoi în societatea
‎pe care o consideră ‎vinovată de schimbarea sa,
‎e posibil ca aceasta ‎să-i facă mai dificilă reabilitarea.
‎Până acum, m-a surprins ‎cât de puțini paznici sunt în închisoare.
‎Dar azi voi petrece timpul cu ei,
‎începând cu Karsten, care e șeful pazei.
‎Bună!
‎- Deci asta e camera de control, nu? ‎- Da.
‎- Văd că aveți multe ecrane. ‎- Da.
‎Sunt camere peste tot.
‎Putem să deschidem poarta de aici.
‎Și putem aprinde lumina în închisoare.
‎Afară, vedem fiecare colțișor.
‎Cred că e închisoarea ‎cu cele mai moderne dotări
‎din nordul Europei.
‎Deși acest sistem de supraveghere ‎e impresionant,
‎și face să fie nevoie ‎de mai puțini paznici,
‎el nu poate compensa ‎pentru sprijinul important
‎pe care personalul îl oferă deținuților.
‎Lene e o paznică daneză ‎după tiparul tradițional,
‎obișnuită cu modul danez ‎de a face lucrurile.
‎Ea nu e împăcată cu metodele adoptate ‎de închisoarea groenlandeză.
‎Cum se compară ‎această închisoare și metodele de aici
‎cu cele din Danemarca?
‎Aici nu au niciun fel de sistem.
‎Când am venit acum două luni, ‎nu aveau absolut nimic.
‎- Nicio structură? ‎- Nu.
‎- Nu era disciplină? ‎- Nu.
‎Și făceau prostii.
‎De exemplu, fumau hașiș ‎și alte asemenea lucruri.
‎Lucrul care mie mi se pare ‎foarte interesant
‎este lipsa paznicilor.
‎- Îți dă un sentiment de pustiu. ‎- Da.
‎Sunt obișnuit cu închisori cu program:
‎- …trezirea la șapte, în celulă la… ‎- Da.
‎Îmi place așa.
‎- Nu au așa ceva aici. ‎- Nu, și nu e bine deloc.
‎Dat fiind că e o populație atât de mică…
‎Da. Nu funcționează.
‎Pentru că se poate întâmpla ‎ca unul dintre colegii mei să fie vecinul
‎unuia dintre cei aflați aici.
‎Poate fi tatăl lor, mama lor.
‎Crezi că asta…
‎face ca paznicii să se teamă de deținuți?
‎Da. Așa cred.
‎Cred că le e frică de deținuți…
‎pentru că odată ce ies de aici, ‎va trebuie să locuiască alături de ei.
‎O închisoare nu poate funcționa așa, nu?
‎Nu.
‎Crezi că e o greșeală?
‎Crezi că această închisoare ‎și conceptul ei sunt greșite?
‎Nu, cred că a fost o idee bună ‎să construiască închisoarea.
‎Dar cred…
‎că dacă ai aduce aici ‎niște paznici din Danemarca,
‎un număr mai mare de patru…
‎Suntem doar patru.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Asta ar ajuta mult.
‎Nu-mi vine să cred ce am auzit. ‎Personalul se teme de deținuți.
‎Nu există program sau disciplină.
‎Nu cred că e pentru că deținuții ar fi ‎atât de duri și de periculoși
‎încât să rănească un paznic.
‎Mai degrabă, problema e că se cunosc, ‎dat fiind o comunitate mică.
‎Deci știu să manipuleze.
‎Ei știu cum să fie amenințători ‎fără să amenințe,
‎pentru că pot, de exemplu, să aibă ‎un frate care locuiește lângă paznic.
‎Ajunge să arunce o privire cu subînțeles ‎sau să le dea un mesaj codat:
‎„Dacă nu mă lași să fac ce vreau…”
‎A spus că ei fumează hașiș ‎și că nimeni nu-i poate împiedica.
‎Pot să facă asta după plac.
‎Deși e doar la început,
‎e esențial să se asigure ‎respectul față de autoritatea paznicilor.
‎E o sarcină dificilă ‎într-un loc unde toți se cunosc.
‎Peisajul sterp și înghețat ‎de dincolo de zidurile închisorii
‎reamintește constant ‎de tradiția vânătorească
‎fundamentală ‎structurii identitare a groenlandezilor.
‎Închisoarea încearcă o strategie radicală
‎pentru ca deținuții ‎să păstreze legătura cu tradiția lor.
‎Le permite până și infractorilor ‎cu delicte grave să meargă la vânătoare.
‎Am ieșit cu Aku, ‎care e unul dintre deținuți,
‎doi paznici și o pușcă de vânătoare, ‎ca să căutăm foci.
‎Urmează să scoată din portbagaj ‎pușca de vânătoare
‎pe care o vor putea folosi deținuții, ‎și pe care sper s-o pot folosi și eu.
‎- Bună dimineața! Sunt Raphael. Încântat! ‎- Jonas. Încântat!
‎Mergem către fiord, într-o zonă ‎unde se știe că sunt foci.
‎Carnea de focă e ‎o mâncare preferată în Groenlanda.
‎Dacă împușcăm una, va fi măcelărită pe loc
‎iar carnea va fi dusă la închisoare ‎pentru cină.
‎Ai vânat înainte să fii închis?
‎- Da. ‎- Da?
‎- Da. ‎- Ai vânat foci?
‎Da.
‎Am ajuns ‎în locul perfect pentru vânat foci.
‎Pușca e încărcată și e pregătită.
‎Are o rază de foc de 1800 de metri.
‎Acum trebuie doar să așteptăm.
‎De cât timp ești în închisoare?
‎De un an și opt luni.
‎- Cât de lungă ți-e sentința? ‎- De opt ani.
‎Pentru ce ai fost închis?
‎Pentru că am ucis un om.
‎- Ai ucis un om? ‎- Da.
‎După ce am băut în exces.
‎Și deja ai voie să ieși din închisoare. ‎E destul de liberal,
‎iar lumea ar spune că e scandalos.
‎Tu ce părere ai?
‎Îmi face bine să ies.
‎Ai ucis un cunoscut? Îți era prieten?
‎Era un străin. Nu-l cunoșteam.
‎- Cum s-a întâmplat fapta? ‎- L-am bătut…
‎și l-am aruncat în apă.
‎Ce a făcut ca să te enerveze în așa hal?
‎Nu știu. Nu-mi amintesc.
‎Un martor a povestit ce am făcut.
‎Ce părere ai ‎despre faptul că ai ucis un om?
‎Mă face să plâng…
‎și să petrec mult timp deprimat.
‎Da.
‎Cum te vezi acum, ca om?
‎Cei din comunitatea asta ‎te vor privi ca pe un criminal.
‎Dacă mă voi putea ierta ‎pentru faptul că am ucis pe cineva
‎și voi da dovadă de comportament bun, ‎poate că va fi bine.
‎Așa cred. Da.
‎E uimitor că mi se permite să ies cu barca
‎și să merg la vânătoare.
‎Acest privilegiu unic e posibil
‎doar pentru că deținuții au revenit ‎în țara lor.
‎Facem reabilitare
‎pentru a pregăti deținutul ‎să se întoarcă printre oameni.
‎Pur și simplu ‎nu vrem să-i înlănțuim pe oameni.
‎Nu am avut succes la vânătoarea de foci ‎și pescuit. Dar nu asta e ideea.
‎Ideea e că scot din închisoare deținuți, ‎în cazul ăsta, un criminal condamnat
‎care a executat ‎doar un an de sentință din opt,
‎și-l urcă într-o barcă ‎pentru a merge la vânătoare.
‎Deținuții violenți din Groenlanda ‎sunt tratați diferit
‎față de cei ‎din oricare altă parte a lumii.
‎Când mă întorc la închisoare, ‎văd că Marshall, colegul meu deținut,
‎are niște vizitatori speciali: ‎fratele, cumnata și nepotul lui.
‎Când el și alți deținuți din Groenlanda
‎erau în Danemarca, ‎la 2.000 de kilometri distanță,
‎vizitele din partea familiei erau rare.
‎Marshall va fi vizitat azi de fratele său, ‎care, se întâmplă să fie polițist.
‎Sunt cele două puncte extreme: ‎criminal de carieră și om al legii.
‎- Vizită plăcută! Ai gătit! ‎- Da. Eu am făcut-o.
‎Frumos!
‎Faptul că are contact cu familia sa ‎îl ajută pe acestă bărbat
‎cu trecut violent.
‎E pentru reabilitare, nu? ‎E pentru a-ți aminti de ceea ce ratezi.
‎L-au adus pe Marshall din Danemarca, ‎mai aproape de familie,
‎în speranța că astfel de momente ‎îi vor schimba viața.
‎E sfârșitul timpului meu ‎în această închisoare experimentală.
‎Vreau s-o întreb pe directoarea Tina, ‎despre viitorul închisorii.
‎Deci, care e filosofia ‎acestei închisori din Groenlanda?
‎Are două fețe.
‎Pe de o parte, ‎avem obligația de a proteja societatea.
‎Dar noi ne concentrăm mai mult ‎pe reabilitare.
‎Dacă vrem să facem oamenii mai buni, ‎nu putem apela la gratii și pedepse
‎și să-i tratăm cu lipsă de respect. ‎Trebuie să-i tratăm omenește
‎ca să învețe să interacționeze ‎cu alți oameni într-un mod pozitiv.
‎Cum rămâne cu victimele?
‎Cred că multe victime știu ‎că aceștia au fost închiși.
‎Și știu că trebuie să depună eforturi ‎ca să devină oameni mai buni.
‎Aici există dificultatea ‎că nu poți să eviți
‎să te întâlnești cu infractorul ‎odată ce acesta e eliberat,
‎dacă locuiesc în același oraș. ‎Nu se poate evita întâlnirea.
‎Și suntem obișnuiți cu asta.
‎Avem multe probleme sociale
‎care, pentru unii, ‎se întind pe durata a două-trei generații.
‎Ce vedeți în viitor?
‎Sper că va avea ‎un sistem de reabilitare mai bun
‎care va reduce infracționalitatea,
‎pentru că nu cred ‎că situația se va ameliora
‎dacă doar închidem oamenii și uităm de ei.
‎Directoarea are o viziune
‎cum să scoată ce e mai bun ‎de la acești deținuți tulburați.
‎Dacă va funcționa, ‎aceasta va contribui decisiv
‎la reabilitarea
‎celor mai periculoși infractori ‎din Groenlanda.
‎Autoritățile cred
‎că reabilitarea e cel mai bun lucru ‎pentru deținuți,
‎și că pentru asta e fundamental ‎să aducă deținuții groenlandezi
‎înapoi în comunitatea lor,
‎nu să fie la 2.000 km depărtare, ‎în Danemarca.
‎Și deținuților și gărzilor ‎le e greu să se adapteze
‎la noua închisoare și la noul regim,
‎dar autoritățile cred ‎că sistemul va funcționa. Și eu cred asta.
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop