Manilská městská věznice, Filipíny.
Jedno z nejpřelidněnějších vězení světa.
Kontroverzní protidrogová válka způsobila extrémní nárůst počtu vězňů.
Drogy, zase drogy, vražda.
- Seděl jsi desetkrát? - Jo.
Pět tisíc mužů se mačká ve věznici
postavené pro 1200 lidí.
Nemůžu uvěřit svým očím. Jsem v němém úžasu.
Na 400 vězňů připadne jeden dozorce,
a proto část věznice řídí zločinecké vězeňské gangy.
Nechci, aby se mé děti staly oběťmi těchto lidí.
Jsem Raphael Rowe.
Strávím týden v této přeplněné věznici,
spolu s nechvalně proslulými zločineckými gangy,
které před pouhými šesti měsíci brutálně zmasakrovaly své konkurenty.
Vypadalo to jako za války.
Nebudu za mřížemi poprvé.
V Británii jsem byl usvědčen z vraždy, kterou jsem nespáchal,
a odsouzen na doživotí bez možnosti propuštění.
Očistit své jméno mi trvalo celých 12 let.
Nyní cestuji po světě a zjišťuji, jak se opravdu žije
v nejdrsnějších věznicích světa.
Manila, Filipíny.
Zemi sužuje drogová epidemie,
která má na svědomí obří zločinnost a války gangů.
To je váš syn?
Prezident Rodrigo Duterte se dostal k moci
díky vražednému slibu, že problém vyřeší
zabíjením výrobců, překupníků a uživatelů.
Když už musíte střílet, rovnou je zastřelte.
Na to si ti idioti od lidských práv stěžují.
Dnes vyrážím na protidrogový zátah s jednou z předsunutých jednotek,
nemilosrdně vykonávajících prezidentovu protidrogovou vůli.
Nacházím se v sídle filipínského protidrogového úřadu,
a jak vidíte za mnou, připravují se na výjezd.
Cílem je osoba podezřelá z prodeje drog.
Jak velký problém na Filipínách představují drogy?
Před nástupem současného prezidenta to byl vážný problém pro celou zemi.
Myslím, že teď válku vyhráváme. Právě teď to děláme.
- Takže to považujete za válku? - Rozhodně. Je to válka proti lidstvu.
Cílem je chudinská čtvrť ve východní Manile.
- Jde se na to. - Jedem.
- Pokračujte. - Jedem.
Vpřed!
Řekl bych, že jsme na místě.
Podezřelý je těhotná mladá žena s malým dítětem.
To není moje!
Něco našli.
Prosím vás, mějte se mnou slitování.
Vypadá to na malé balíčky drog. Tipoval bych to na pervitin.
Já neprodávám drogy.
Pervitin: silný stimulant
a oblíbená droga mnoha chudých Filipínců,
kteří díky ní vydrží dlouhé pracovní směny.
Je úplně zoufalá, ustavičně brečí.
Jediné slovo, kterému rozumím, je „miminko“.
Musí jí být jasné, že jí seberou dítě.
Tato žena, podezřelá z prodeje drog,
ví, co ji čeká… půjde do vězení.
Tato žena, jako mnoho dalších, které jsou denně zatýkány za drogy,
půjde do jedné z manilských věznic.
Já se vydávám do té nejdrsnější ze všech, do Manilské městské věznice,
kde strávím týden jako trestanec.
Od roku 2016, kdy se dostala k moci, Duterteho vláda ve své válce proti drogám
údajně zabavila narkotika v hodnotě přes 500 milionů dolarů,
a zatkla přes 160 000 lidí.
Tato nekompromisní čistka nafoukla už tak přeplněné věznice,
které nyní praskají ve švech.
Ze všeho nejvíc mě děsí,
že na jediného dozorce připadne 400 vězňů.
Jak chcete ochránit vězně před násilím?
Údajně jsou to vězni, kdo chrání vězně.
Nevím, co od této věznice čekat.
Manilská městská věznice je dimenzovaná na 1200 trestanců,
ale teď se tu mačká bezmála 5000 lidí.
Tady?
- Vaše jméno? - Raphael Rowe.
Ukažte.
Rozpažte, takhle.
To je poprvé, co mě prohledávají venku.
Na co je to razítko?
- Dělá z vás OZOS. - OZOS?
Osoba zbavená osobní svobody.
Tato razítka ze mě dělají osobu zbavenou osobní svobody.
Pravý ukazovák.
Berou mi biometrická data.
Můžete jít dál.
Dost výrazná barva, co?
Na to, že „budují bezpečnou budoucnost.“
Kdo ví, co to doopravdy znamená.
Když mě věznice odbaví,
nepředává mě do rukou dozorců, ale vezňů, kteří mě odvádí na celu.
Je k nevíře, kolik je tu mužů v těchto žlutých tričkách.
Jako v úlu.
Je tu narváno.
Nejenom vězni, ale i rodinami, které přišly na návštěvu.
Posílají mě do noclehárny č. 4, kde noví vězni čekají na vyhodnocení,
než je jim přidělena trvalá cela.
Vedou mě o patro výš, na mé nové místo.
Nemůžu uvěřit svým očím. Jsem v němém úžasu.
Nepobírám ta kvanta mužů, co se tu mačkají, a já mezi nimi.
Tohle místo je trvale přelidněné.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Sem?
Poslali mě na konec bloku, kde dnes budu spát.
Seznamuji se s novými spoluvězni.
- Jak se daří? Jsem Raphael. - J.R. a…
- T.J. - T.J., Raphael.
- Ading. - Ading.
Kolik jsi vyfasoval a za co?
Za drogy.
Kolik jsi dostal?
Sedm měsíců.
- Už jsi někdy seděl? - Jsem tu poprvé.
Tvá oblíbená droga?
- Perník. Jo. - Perník.
Zavřeli tě proto, že jsi drogy bral?
- Jo. - Ne za prodej?
- Protože prodávat… - Za prodej ne.
- Za braní. - Za braní.
Nepřipadám si tady jako ve vězení, ale jako v kleci pro dobytek.
Nemůžem nic dělat, musíme to tady vydržet.
V přecpané noclehárně je 400 mužů.
Spoléhám na J.R., že mi ukáže, co a jak.
Provedl bys mě tu? Chci vědět, jak to tady chodí.
- Jasně, není problém, jdeme. - Takže teď máme volnost pohybu?
Jo.
Kamkoli se podívám, vidím vězně. Není tu ani píď volného místa.
Tohle jsou psaná pravidla noclehárny č. 4.
Vidíš „patakaranan ng Dorm 4?“ Respektuj hierarchii noclehárny č. 4.
- Vedení věznice? - Ne, vězně.
Vysoce postavené vězně.
- Ano. - Aha, chápu.
- To jsou psaná pravidla? - Ano, psaná.
A co ta nepsaná?
Když vrazíš do návštěvníka,
dostaneš padesát ran pádlem.
- Čím? Pádlem? Jako klackem? - Jo, pádlem.
Když jde návštěva a ty do ní takhle vrazíš?
- Jo. - Omylem?
Omylem. To nikoho nezajímá.
A 50 ran?
- Něčím, jako je tenhle klacek. - Zezadu do nohou? Jakou silou?
Můžeš.
- Padesátkrát? - Ano.
- Od vězňů? - Jo.
To bolelo.
Je k nevíře, že vězni nejenže určují pravidla,
ale také sami udělují tresty.
Ve 22:00 nás zamykají na noc,
mačkáme se v místnosti jak sardinky.
Jak máme spát…
když tu není dost místa pro počet mužů, které tu drží?
Lehni si.
Spí se takhle.
Takhle.
- Proč si přes něj dáváš nohu? - Abych získal trochu místa…
Kdo tady chce přežít, musí se naučit vycházet s ostatními.
Jsem naprosto šokován situací, a tím, že ji vězni tak klidně akceptují.
Říkají na to: „Musíme přežít. Nemáme jinou možnost.“
A nejhorší je, že fakt nemají.
Stačí, aby si pár lidí řeklo: „Mám toho po krk.
Tohle nebudu trpět, musíme se vzbouřit.
Takhle s náma nemůžou jednat, bez ohledu na to, co jsme provedli.“
A to mi vadí.
DEN DRUHÝ
Trávím druhý den v jednom z nejpřelidněnějších vězení na světě.
Jsem zapřažen do práce se zametací četou.
Ta sestává výhradně ze členů vězeňské LGBTQ komunity,
která práci dělá společně a dobrovolně.
LGBT komunita!
- Ahoj. - Ahoj, jsem Raphael.
- Prý… - Jsem Akaši.
- Jak? - Akaši.
Akaši.
Akaši, řekli mi, že mám dnes pracovat s vaší úklidovou četou.
- Ukažte mi, co a jak. - Zametat podlahu.
- Mám zametat? Ale čím? - Zameť podlahu.
- Tímhle směrem? - Ostatní holky do řady.
Zamést podlahu.
Jak dlouho už tu jsi?
- Tři měsíce. Ujde to. - A za co sedíš?
Za drogy.
Odsoudili tě, nebo jsi ve vazbě?
- První trest. - Ano, první trest.
První trest.
- Ty taky? První trest? - Ano.
- Ona taky. - Jak dlouho?
Dva roky.
- Jsi tu už dva roky? - Jo.
S kým chodíš?
- To je můj miláček. - Aha, vy jste spolu?
Má krásnou duši, jako já.
- Jo. - Přesně.
Komu to mám dát?
Díky.
Když je zameteno, povolává si mě poradkyně Hannah Nario-Lopezová.
Jako novému vězni mi musí vybrat celu, kde budu do konce svého pobytu.
Dobrý den, Raphaeli. Jsem Hannah.
Nejdřív se mě ptá, zda mě rodina může finančně podpořit.
Řekněte mi víc o své rodině.
Vychovávali vás rodiče? Jaký jste měl vztah se sourozenci?
Vychovali mě rodiče, mám sourozence,
a náš vztah je velmi vřelý a otevřený.
- Vědí, že jste tady? - Ano, vědí to.
Jak vězni reagují na takovéhle otázky?
Když se takhle vrtáte v jejich minulosti,
nekladou spíše odpor?
Chápeme to.
A proto chceme znát jejich minulost,
dosažené vzdělání,
problémy se závislostmi…
Pomocí těchto informací by věznice měla lépe rozhodnout o vhodné nápravě.
Když je tady tak strašně narváno,
jakou mám jistotu, že až budu něco potřebovat,
- že mi to poskytnete? - Snažíme se využívat pomoc zvenčí.
Jeden z problémů je,
že tu máme tak velký nedostatek dozorců,
že personál spoléhá na sdílenou správu,
a na naši spolupráci s osobami zbavenými svobody.
Čili někteří vězni velí jiným vězňům?
- To je podstata sdílené správy. - Nechci tomu říkat velení.
Spíše jde o zodpovědnost. Každá noclehárna má svého mayores,
což je vůdce gangu neboli pangkatu.
Tady na Filipínách je pangkat neboli gang pozitivní prvek,
alternativní vůdčí struktura.
Mayores se starají o to, aby všichni dodržovali vězeňská pravidla.
Ale toho se přece dá snadno zneužít.
- Dejte vězni do ruky moc… - To nepopíráme, ale co nám zbývá?
Spolupráce mezi vězni a stráží je zásadní,
protože máme takový podstav, že kdyby jeden vězeň, jeden OZOS,
rozpoutal nějaký nepokoj…
- Mohlo by to eskalovat. - Ano, přesně tak.
Jsem v šoku. Nikdy jsem neslyšel o vězení,
které oficiálně spoléhá na to, že se vězni budou hlídat sami.
Tradiční gangy mají hierarchii:
kápo, boss, don, hlavní gangster.
A pod ním jsou další šarže.
Říkám si, jestli se to samé neděje tady,
tradiční mentalita a kultura gangu,
nebo jestli se jedná o něco úplně jiného.
Když dokončí své každodenní povinnosti,
smějí se vězni pohybovat a shánět peníze na základní potřeby,
jako je jídlo navíc, aby přežili.
Někteří dokonce trochu kšeftují.
Prodávají úplně všechno, dokonce i tohle prádlo je na prodej.
Prodávají uhlí,
na kterém si nejspíš vaří.
Soudy jsou zavalené případy drogových zločinů,
a proto je většina z 5000 zadržených vlastně ve vazbě.
Mnozí si odsedí roky, než se jejich případ dostane před soud.
Jak se vede?
Hans patří ke skupině obviněné z ubití spolužáka k smrti
při nezdařeném přijímacím rituálu.
Než mě zavřeli, studoval jsem práva.
Aha.
- Trávíš čas tady v tom… - Ano.
Jak dlouho už tu jsi?
- Skoro dva roky. - Dva roky?
- A nejsi odsouzený? - Nejsem.
- Jsem nevinný. - Proč jsi ještě neměl soud?
Náš případ vlastně postupuje mnohem rychleji…
- Než je obvyklé. - Dva roky mi nepřijdou rychlé.
Poslední mayores tu strávil 14 let.
Pak ho zprostili viny.
- Odseděl si 14 let? - Jo.
- Tvá rodina věří, že jsi nevinný? - Ano. Skoro každý víkend mě navštěvují.
Chodí za mnou, nosí mi jídlo,
takže aspoň ochutnám vnější kuchyni.
- Jsi členem nějakého gangu? - Ne.
Jsem takzvaná cuerna. To je OZOS, co…
Cuerna nepatří k žádnému gangu.
Aha, jasně.
Jaké výhody přináší členství v gangu?
Poskytnou vám podpůrný systém.
Nemyslím si, že bych to potřeboval.
Ale kdo nemá rodinu, co by nosila jídlo, peníze a tak,
těm jejich gang pomáhá.
Je to jako být v komunitě.
V gangu mají… jak se to říká… mají svůj…
Mají vlastní fond, vlastní programy a projekty.
A co se od členů gangu očekává?
Musejí se za tu pomoc nějak revanšovat?
Ano.
Gang má vlastní Magna Chartu, vlastní pravidla,
Kdo ta pravidla dodržuje, je odměňován.
Kdo ne, toho naopak potrestají.
Co je nejhorší trest?
- Smím to říct? - Záleží jenom na tobě.
Co jsem tak vypozoroval, dostanete…
dostanete výprask, a pokud člen vašeho gangu
něco provedl členovi jiného gangu,
potrestají vlastního…
Radši potrestáme vlastního, než rozpoutat válku gangů.
Je to způsob, jak ve vězení zajistit mír.
Jasně.
Hans má štěstí. Má peníze, a není závislý na podpoře gangů.
Ale všechno, co jsem zatím slyšel,
poukazuje spíš na to, že věznici skutečně vládnou gangy,
a ne dozorci.
Zítra mě přemístí do jiného bloku,
a jsem nervózní z toho, co mě čeká.
Stěhování.
Dnes nás přesunou do cel,
kde si odsedíme zbytek trestu.
- Jak se vede? - Jak je?
Všichni čekají, až je dozorci rozmístí?
Ano.
Mám tady symbol gangu Bahala Na, takže bych rád šel do jejich noclehárny.
Tam bys rád skončil?
Ano. Znám v Bahala Na dost lidí.
Spoustu kámošů z dětství.
Kdy ses stal členem gangu?
Když mě chytili, 20. ledna,
viděl jsem na policii jednoho zadrženého,
byl to můj známý, můj soused.
Tak jsem se přidal ke gangu, abych měl ve vězení výhody.
- Pečují o tebe? - Ano.
Co chtějí na oplátku?
Když mám návštěvu a dostanu peníze nebo jídlo,
odevzdám jim to.
Bahala Na je jeden ze čtyř hlavních zločineckých gangů na Filipínách.
Funguje uvnitř věznice i mimo ni.
J.R. se k nim sice přidal, aby měl ochranu,
nic mu ale nezaručuje, že se dostane do jejich noclehárny.
Vezměte si svoje věci.
Pravou ruku na rameno a jděte za sebou.
Vězeňská služba sice rozhoduje, kdo skončí na které cele,
ale přišli si pro nás šéfové gangů,
takzvaní mayores, z našich nových nocleháren.
- Posaďte se vedle sebe. - Sedni si sem.
Noclehárna č. 8, Raphael Rowe.
- Raphael Rowe? - Ano.
Cordero. Cordero!
Přidělili mě na noclehárnu č. 8, kterou řídí gang Bahala Na,
ale J.R. tam asi nepůjde.
Kdybyste viděli ten ustaraný výraz, že ho ještě pořád nevyvolali.
Ty nejdeš na osmičku?
Nevolal tě?
- Asi ne. - Ne?
- Nevím. - Aha.
- Zlom vaz, chlape. - Ty taky.
Jdeme. Pohyb.
Vedou mě na noclehárnu č. 8, kde sídlí nechvalně proslulí Bahala Na.
Paradoxně vládnou drogovému zločinu, kvůli němuž je tolik lidí za mřížemi.
Jakmile jsme uvnitř,
kápo nováčkům vysvětluje pravidla.
Bratři, chceme po vás jedinou věc.
Chovejte se jako lidi, a nebudou žádné problémy.
Jestli máte vážný problém s našimi bratry nebo s jinou skupinou,
půjdete s tím za mayorem, tedy za mnou, a spolu to vyřešíme.
Rozuměli jste, spoluvězni? Záleží nám pouze na lásce a bratrství.
To jsem ještě neviděl.
Dostali na zodpovědnost, aby se vzájemně hlídali.
Pořád mluví o úctě a disciplíně, což je něco, co vymysleli sami.
V této noclehárně nejsou žádní dozorci.
Pravidla v podstatě říkají:
„Jsme bratrstvo a řídí to tady gang.“
Ještě jsem ani neviděl svou novou celu,
a Arsenio už mě zapřahuje.
Ahoj, zdravím tě. Jsem Roger.
Pomohl bys mi v kuchyni?
Dobře.
Jsem v Rogerově týmu kuchyňských pomocníků.
Třikrát denně vyzvedávají jídlo pro č. 8 z centrální vězeňské kuchyně.
Mám na starosti rýži, a patrně se striktně dodržují porce.
Dávej 300 gramů na osobu.
Tři sta gramů na osobu. A co dál?
K obědu…
rýže a jeden kousek kuřete.
Dobře.
Mohl bys…
Jasně, to nejtěžší mám vzít já.
Sakra, to je těžký.
Vracíme se s jídlem k čekajícím vězňům v noclehárně.
Když jsem nesl tu rýži, nemyslel jsem na to, jak je těžká,
ale abych nezakopl a nepřipravil všechny o oběd.
Byl jsem dost nervózní.
- Je na jídlo nějaký rozpočet? - Ano, 75 pesos na osobu.
To je asi dolar a 20 centů. Na osobu. Každý den.
Každý den.
S tak málo jídlem a tolika lidmi
musíme porce pečlivě vážit,
aby na konci nezůstal nikdo bez oběda.
- Moc. - Akorát.
- Přes. - 300 gramů.
- Dobře. - Skvěle.
- Kde je zelenina? - Chop suey.
Co? Aha.
Tady máš.
Děkuju.
- Díky, Raphaeli. - Ano.
Po rozdání rýže jdu navštívit místního kápa Arsenia,
abych si potvrdil,
že tu skutečně velí gang, a ne dozorci.
Jak to tady funguje? Nemáte tu žádné dozorce.
Máme tu disciplínu, protože nás všichni poslouchají.
Musejí nás poslouchat a dodržovat pravidla noclehárny.
- A když neposlouchají? - Tak je potrestáme.
Existuje celá řada trestů, jako úklid.
- Uklízení od rána až do večera. - Když jsou neposlušní, dostanou trest.
A pokud přesto neposlechnou,
odvedeme je za vedením věznice.
- Aha. - A…
oni už si s nimi poradí, potrestají je sami.
Ale zločinecké gangy nejsou známé svou benevolencí k neposlušným členům.
Nebojí se vězni násilí ze strany kápů?
Možná kdysi.
Kápové…
Pomáháme jeden druhému.
Obzvlášť, když vznikne konflikt nebo když má někdo rodinný problém.
Dokážeme pomoct i finančně.
I zvenčí nám naši bratři spoluvězni nebo kolegové z gangu…
pomáhají.
Začínám chápat, že význam slova gang je tu velice odlišný.
V této noclehárně nejsou žádní dozorci,
kteří by vězně monitorovali, hlídali nebo trestali. Řeší si to sami.
Ale právě kvůli takovéto kontrole
nemají vězni kam utéct.
Musí to být spíš těžší, než kdyby tu hlídali dozorci.
Zítra chci zjistit, jaké to je pro řadového vězně,
když tady vládnou gangy.
Je skoro 22:00, čas odejít do cely.
Stejně jako v první noclehárně, i tady musejí lidi bez peněz či postavení
spát na zemi.
- Můžu si přisednout? - Janard je noční hlídač.
Pracuje pro Arsenia, protože gangu nemůže platit penězi.
Může každý spát, kde chce,
nebo mají všichni svůj vyhrazený prostor?
Já rozhoduju, kdo kde bude spát.
Je tady nějaké místo pro nově příchozí?
Trochu místa by se ještě našlo.
Zdá se, že každý centimetr místa už někdo zabral, aby měl kde spát,
ale ty na zemi nespíš.
Já všechny hlídám, a taky jejich věci.
Dávám pozor,
aby byli všichni a všechno v bezpečí,
pro případ poplachu.
Co se tady tak v noci děje, co by se dít nemělo?
Někdy se někomu něco ztratí,
nebo dojde místo na spaní.
Nemůžu uvěřit svým očím.
Je to vážně k nevíře.
Každá píď podlahy, horní patro, dolní patro, každý kout,
všude jsou natěsnaní dospělí muži…
vedle sebe, přes sebe, a snaží se spát.
Je to lepší než noclehárna č. 4, ale stejně mě chytá klaustrofobie.
Tito muži přišli o základní věci, které my považujeme za samozřejmost.
Zejména o jednu z nejcennějších komodit:
soukromí.
DEN ČTVRTÝ
Můj první celý den v noclehárně Bahala Na gangu.
Žasnu, jak jsou dobře organizovaní, zvlášť když to tu vedou sami vězni.
ZÁKAZ PLIVÁNÍ
Chci však zjistit, jaké to je pro řadové vězně,
když musejí žít pod zločineckým gangem.
Jeden spoluvězeň se nabídl, že mě tu provede.
Ahoj, jsem Raphael.
- A ty? - Jin Ragan.
Jin Ragan.
Jak dlouho už tu jsi?
- Osm… devět měsíců. - Devět měsíců.
- Sedíš poprvé? - Ne.
- Ne. Už jsi tu byl? - Seděl jsem desetkrát.
- Desetkrát jsi seděl? - Jo.
- Za co? - Poprvé za vraždu.
- Už jsi seděl za vraždu? - A pak za ozbrojenou loupež.
A pak potřetí, počtvrtý, za drogy.
Popátý za loupež, za únos.
Všechno se motá okolo drog.
Koho jsi zabil?
- Dva gangstery. - Nepřátele.
Nepřátelský gangstery. Sejmul jsem je z jedoucího auta.
Jin mi chce ukázat, co se tu dá pořídit za peníze a postavení,
a začíná ubytováním šéfa gangu.
Tady bydlí mayores.
Smím se jít podívat?
Je to náš otec, kápo Bahala Na gangu.
To je to nejlepší, co jsem v této věznici viděl.
Úplný palác.
Má vlastní televizi a dost místa na dvojpostel.
To je velice štědrá odměna. Proč má tohle jenom on?
Zvolili jsme ho, protože je to přítel a nikdy nás nenechal na holičkách.
Sami jsme si ho vybrali, zvolili jsme ho.
I věrní poručníci jsou odměňováni.
Oproti ostatním vězňům mají podstatně lepší cely.
Tomuhle říkáme kubol – budka. Jsou to cely pro deset lidí.
- Jak se dostane taková místnost? - Přiděluje je šéf gangu.
Čau.
A protože je málo zaměstnanců, gang pořádá vlastní kurzy.
- Tady? - To je učebna.
Kdo neumí číst a psát,
dochází na kurzy pořádané vězni.
Jeden z oblíbených muklů noclehárny 8,
kterého tu naučili číst a psát, je Suzuki.
- Slavný vězeňský rapper. - Aha.
Lidi o nás říkaj, že vězni v pekle pykaj. Mukla není démon, ale člověk jenom.
Vězně taky bolí, že nechce ho okolí. Je nás tady tolik, ani nevím kolik.
Hezký sny jsou v čudu, noční můrou budu, a dokud ven nepudu, nechci poznat nudu.
Bravo.
Mí spoluvězni mě naučili číst a psát.
Jak dlouho už jsi v tomhle vězení?
- Pořád se vracím, teď jsem tady měsíc. - Baví tě se sem pořád vracet?
Svoboda je jako dovolená, ale tady jsem opravdu doma.
Říct, že vězení je tvůj domov…
to je vážně smutný.
Venku tě musí čekat lepší život než tady.
Nikdo nám nepomůže. Rodina je švocr, manželka je švorc.
A čím se živíš tady? Vyděláváš si nějak?
Jo, živím se lichvou.
A vynáší ti to?
Je to náročný, někdy lidi nemají z čeho vracet.
A když ti někdo nemůže vrátit?
Nic nezmůžem. Mlátit je nesmíme, to je o průser.
Tak dík, žes mi zarapoval, bylo to fakt dobrý. Moc mě těšilo.
Ale rapuj venku, využij ten talent tam.
To ti neslíbím.
Šokovalo mě to a mrzelo.
Suzuki tohle místo považuje za domov. Venku to nezvládá.
Je tak hrdý na to, že se tu naučil číst a psát,
a že vyjde ven o to bohatší.
To je asi to hlavní.
Společně se snaží přežít.
Vzdělávat se.
Což je neuvěřitelné.
DEN PÁTÝ
Navzdory zdánlivému klidu ve vězení
je Bahala Na jedním z mnoha soupeřících vězeňských gangů.
A stejně jako kdekoli na světě, i zde nepřátelství gangů plodí násilí.
Před půl rokem zde vypukla válka mezi dvěma konkurenčními gangy.
Bylo zraněno 32 vězňů
a gang Sputnik zabil dva členy BCJ gangu.
Jsem Raphael. Jak se vede?
- Tak ty jsi od BCJ? - Ano, pane.
Dva členové Ryanova gangu, BCJ,
byli během vzpoury zabiti svými rivaly ze Sputniku.
- Tohle je Sputnik? - Ano, tady se bojovalo.
- A teď už je to dobré? - Teď už jo.
Někdy stoupne napětí, ale hned to řešíme.
- Co děláte, když je někdo agresivní? - Komunikujeme s nimi.
Předcházíme problémům. Hned otevřeme dialog a řešíme to.
Ukaž mi… představ mě místnímu mayores.
Ryan mě pozval na pravidelnou schůzi
mezi ním a kápy Sputniku, Ferdiho a Jonathana.
Co mi povíte o tehdejších událostech?
Vypadalo to jako za války. Nemohl jsem svoje bratry zastavit.
Nepokoušejí se BCJ pomstít své dva mrtvé členy?
Ne, už ne.
Když se to stalo, postarali jsme se o potřeby pozůstalých,
zaplatili jsme pohřeb a smuteční obřad.
Obě skupiny držíme oddělené. Jsme bratři, vzali jsme si ponaučení.
Sebemenší problémy řešíme, i malé nedorozumění radši probereme.
Oni zodpovídají za své bratry a řeší své problémy, stejně jako my.
Dobře, díky za rozhovor.
Smrt dvou trestanců je varování,
že tohle, a tyhle podmínky…
jsou dosti nestabilní.
Vždycky existuje hrozba,
a velice reálná,
že co se stalo před pár měsíci, smrt dvou mužů, by se mohlo opakovat.
Odpoledne se mám opět sejít se spoluvězněm Jinem.
Jeden z problémů přelidnění
je nedostatek prostoru, kde by se člověk mohl vybít.
Ale Bahala Na gang přišel z řešením.
Každý týden pořádají cvičení,
kterého se účastní celý blok.
Tleskni.
Tak tleskej.
Bavíte se dobře?
Jo!
Jste šťastní?
Jo!
Ještě nikdy jsem neviděl strážného ve službě tancovat.
- Jste šťastní? - Jo!
Super.
Ještě!
Já už ne, chlape. Mám dost.
Ať žije filipínská komunita!
Pomáhá nám to zapomenout na vězeňské problémy.
Zumba nás inspiruje,
pomáhá zapomenout na rodinu v nesnázích, na naše blízké.
Tak jo, kámo, rád jsem tě zase viděl.
Je k nevíře, co s místem, které může být napjaté a depresivní,
udělá trocha hudby a atmosféry,
když se všichni zapojí.
Neskutečně se vyčistí ovzduší.
DEN ŠESTÝ
Už šestý den jsem uvnitř jednoho z nejpřelidněnějších vězení světa.
Dnes se podívám na zoubek dozorcům,
a zúčastním se inspekce cel se starším důstojníkem Hakabem
a se šéfem bezpečnosti, inspektorem Malamatou.
- Na co se při prohlídkách zaměřujete? - Na nelegální zboží, drogy.
Většina vězňů jede podle sdílené správy.
Ovlivňuje to také způsob…
jakým děláte prohlídky?
Dáme kápům pravomoc,
čímž se stanou našimi partnery ve sdílené správě,
a dostanou celou celu na starost.
Vpravo v bok!
Vězení má takový podstav, že používá dozorce ve výcviku,
aby pomáhali s prohledáváním cel.
Noví rekruti dnes půjdou prohledat cely.
Působí dost vojensky.
Asi to má být výstraha pro vězně,
že když spatří tenhle zástup
stráží v černých tričkách a vojenských šortkách
vcházet do jejich noclehárny, že se chystá prohlídka.
Vězni musejí nejdřív vyjít ven.
Prohledávají vězně, než opustí noclehárnu,
aby se ujistili, že nevynášejí žádný kontraband.
Ač je to k nevíře, dozorci žádají kápa
o povolení k prohlídce noclehárny.
Zodpovědnost za to,
aby ve vězení nebyl kontraband, je zřejmě sdílená.
Děje se to často,
že sem přijdou dozorci a prohledají vám noclehárnu?
Ano, většinou tak třikrát měsíčně.
Ředitel všem mayorům nakázal,
aby bylo na celách čisto.
Všichni mayores zodpovídají za to, aby ve vězení nebyly drogy.
A jak se na to vy a ostatní trestanci tváříte?
Mám trochu obavy, aby něco nenašli.
- Jak to myslíte, obavy? - Riziko nesu já.
Jako jejich kápo to mám na starost. Všichni mě musejí poslouchat.
Když někdo nedodrží moje pokyny, předám ho vězeňské službě.
Prohlídka je u konce a dozorci zkoumají kořist.
Je neuvěřitelné, že v této věznici
je to vůdce gangu, nikoli dozorci,
kdo dbá na pořádek v noclehárně.
- Tohle jste zabavili? - Ano.
Co považujete za nejzávažnější nález?
Tuhle tužku.
- Tužky jsou zakázané? - Ano, protože je to bodná zbraň.
Jasně, chápu.
Takže vy…
Vy považujete tužku za nebezpečnou zbraň?
Ano, protože s ní mohou někoho zabít.
- Ale tohle… smím se toho dotknout? - Ano.
Tohle je přece nebezpečnější než tužka.
- Ano, tohle je také nebezpečné. - Aha.
Vězeňské prohlídky jsou běžné po celém světě.
Mluvil jsem se šéfem noclehárny, a prý i on sám provádí prohlídky vězňů,
buď osobně, nebo se svým týmem.
Neuvěřitelné.
Nejvíc se bál, že se něco najde, a bude to mít následky,
ať už pro něj, nebo pro noclehárnu.
Šéfům nocleháren, jako je T, jde o hodně.
Když se neosvědčí, dozorci je vymění,
a přijdou o všechny výhody, které jejich funkce přináší.
Navzdory chronickému nedostatku peněz se věznice snaží pořádat nápravné kurzy,
aby vězňům pomohla se odprostit od drogového zločinu.
- Jak se vede? - Dobře, děkuji.
Na tento kurz dohlíží dozorce Achapero.
Říkáme tomu program obživy.
Naučí se masírovat, a až je pustí na svobodu,
budou mít nějaký příjem.
Stanou se z nich produktivní a spořádaní občané.
Posaďte se sem, pane.
Dobře.
- Sundejte si triko. - Sundám si triko.
- Masáž zastudena. - Cítíte hrudku?
- Ano. - Jako uzlinu.
- Jak dlouho už to děláte? - Pět dní.
Jak dlouho jste ve vězení?
- Skoro rok, pane. - Skoro rok?
- Za co sedíte? - Za drogy.
O jakou drogu šlo?
- Šabu. - Šabu je pervitin.
Jak se vám to stalo?
Kvůli kvótě, pane.
Mnozí věří, že filipínská policie
má stanovené denní minimum zatčení,
a že zkorumpovaní policisté kvůli tomu obviňují nevinné lidi.
Policie nás zastavila, když jsme jeli na motorce.
- Měl jste u sebe drogy? - Ne. Nic jsme neměli, podstrčili nám to.
Při zatýkání mi řekli, ať se přiznám,
že dostanu jenom šest měsíců.
Oni zavírají nevinné lidi, jako jste vy?
Ano, pane. Je nás tady hodně takových.
I když nás to štve, nemůžeme nic dělat, musíme se s tím prostě smířit.
Myslíte, že vám to otevře nové možnosti?
Ano.
Kdybych mohl emigrovat, měl bych obživu.
Teď pudr, pane.
To bylo skvělé. Učíte se dobře.
Pokud říkáte pravdu, je to smutné.
Vážně mě to moc mrzí.
- Díky, zlomte vaz. - Děkuju vám, pane.
Pokud policie skutečně podstrkává lidem drogy,
aby plnila kvóty, jak tvrdí Edison,
tak není divu, že je vězení tak přecpané.
A navzdory dobrým úmyslům
tyto kurzy nijak nesníží přelidnění.
Zítra se vracím na svobodu, ale tisíce jiných lidí tu zůstanou.
DEN SEDMÝ
Můj poslední den v Manilské městské věznici.
Je opravdu přelidněná a trpí nedostatkem prostředků,
a já chci vědět, co ji čeká do budoucna.
Pohov.
- Dobrý den. - Těší mě, řediteli Latozo.
Hovořím s ředitelem věznice, dozorcem Latozou.
Je zcela evidentní, že tu máte hodně přelidněno.
Toto zařízení je dimenzované na 1200 lidí.
Ale máme jich tu skoro 5000. Těžko to zvládáme.
Nějakých 72 % má na krku obvinění související s drogami.
Asi polovina lidí jsou recidivisté, což je pro nás velký problém.
Když lidi venku nemají žádnou rodinu, po propuštění si prostě řeknou:
„Nemám z čeho žít, tak radši spáchám zločin,
a když něco provedu a chytí mě,
vrátím se do vězení, tam mám rodinu, svůj gang.“
Je to začarovaný kruh recidivy.
- To je vážně smutné. - Ano, to je.
Hodně se tu mluví o sdílené správě. Jak k ní došlo? Proč je vůbec nutná?
No, naše sdílená správa věznice
je nouzové řešení, které jsme přijali kvůli nedostatku zdrojů.
Nemáme dost lidí na hlídání nocleháren.
Máme čtrnáct nocleháren, a když tam dáme naše zaměstnance,
nebude mít kdo strážit ve věžích.
Co když někdo přeleze přes plot a uteče?
Proč tu práci děláte, když čelíte tak extrémním podmínkám?
Všichni jsme jenom lidi.
I oni jsou nakonec oběťmi společenského bezpráví tam venku.
Snažím se lidsky přispět tím,
že těm lidem pomáhám srovnat si život,
rozvíjet se…
Rozvíjet svou osobnost, aby až se dostanou ven…
nepáchali zločin.
A nechci, aby se mé děti staly oběťmi těchto lidí.
- Díky, bylo to velice poučné. - Ano, pane.
- Hodně štěstí. - Ano, pane.
Je jasné, že by ředitel rád učinil víc,
ale s tak vysokým počtem vězňů a tak nízkým rozpočtem
to vězení prostě nezvládá.
Můj čas v Manilské věznici se naplnil.
Je nad nebe jasné, že nekompromisní protidrogová válka prezidenta Duterteho
ještě zhoršila už tak špatnou situaci v jedné z nejpřecpanějších,
nejhůře financovaných a nejzaostalejších věznic, co znám.
Ale přesto se zdá, že vedení, gangy i trestanci
situaci díky sdílené správě zvládají.
Mají-li se zlepšit podmínky a náprava být k užitku,
tohle místo zoufale potřebuje nové zdroje a investice.
Překlad titulků: Jiří Nehyba