‎Închisoarea din Manila, în Filipine.
‎Una dintre cele mai aglomerate închisori ‎din lume.
‎Controversatul război împotriva drogurilor ‎al guvernului
‎a forțat închisorile ‎peste capacitatea maximă.
‎Pentru droguri, apoi iar droguri, ‎apoi omor.
‎- Ai fost închis de zece ori? ‎- Da.
‎În această închisoare ‎menită să țină 1.200 de deținuți
‎sunt îngrămădiți 5.000.
‎Nu-mi vine să cred ce văd.
‎Sincer, am rămas fără cuvinte.
‎Dat fiind că e un singur gardian ‎la fiecare 400 de deținuți,
‎unele părți ale acestui penitenciar ‎sunt conduse de bande de închisoare.
‎Nu vreau să-mi văd copiii ‎căzându-le victime acestor oameni.
‎Numele meu e Raphael Rowe, ‎și voi sta o săptămână
‎închis în închisoarea asta înghesuită,
‎alături de bande criminale notorii
‎care, acum șase luni, ‎și-au ucis rivalii într-un atac sângeros.
‎Ceea ce am văzut poate fi descris
‎ca un război. ‎Nu mi-am putut opri confrații.
‎Nu e prima oară când sunt închis.
‎În Marea Britanie, ‎am fost condamnat pe nedrept
‎la închisoare pe viață, ‎fără eliberare condiționată.
‎A durat 12 ani să-mi dovedesc nevinovăția.
‎Acum călătoresc prin lume ‎pentru a afla cum e viața
‎în cele mai dure închisori de pe Pământ.
‎Manila, în Filipine.
‎Țara suferă ‎în urma problemelor cauzate de droguri:
‎creșterea criminalității ‎și violențe între bande rivale.
‎E fiul tău?
‎Președintele Rodrigo Duterte ‎a ajuns la putere
‎promițând că va rezolva ‎problema drogurilor
‎ucigând producătorii, ‎traficanții și consumatorii.
‎Dacă trebuie să trageți, ucideți-i!
‎Din cauza asta comentează ‎idioții care susțin drepturile omului.
‎În seara asta voi participa la o razie ‎cu una dintre unitățile antidrog
‎care luptă în războiul nemilos ‎al președintelui împotriva drogurilor.
‎Mă aflu ‎în sediul Agenției Antidrog din Filipine.
‎După cum vedeți în spatele meu, ‎agenții lor se pregătesc
‎să execute o misiune.
‎Ținta lor e ‎un posibil traficant de droguri.
‎Cât de mare e problema drogurilor ‎în Filipine?
‎Înainte de învestirea președintelui actual
‎era o problemă națională majoră.
‎Dar, în prezent, câștigăm războiul.
‎Tocmai asta facem acum.
‎- Îl consideri un război? ‎- Da, e un război.
‎E un război ‎împotriva umanității și a omenirii.
‎Persoana vizată se află într-o zonă săracă ‎din Manila de Est.
‎- Bun. Dați-i drumul! ‎- Du-te!
‎- Urcă! Du-te! ‎- Du-te!
‎Să mergem!
‎Cred că au ajuns la destinație.
‎Suspecta e o tânără însărcinată ‎care mai are un copil.
‎Aia nu e a mea!
‎Tocmai au găsit ceva.
‎Vă rog, aveți milă!
‎Par să fie droguri. Sunt în pachete mici. ‎Bănuiesc că e metamfetamină.
‎Nu sunt traficantă de droguri!
‎Metamfetamina cristalină e ‎un stimulent puternic
‎folosit de mulți filipinezi săraci
‎ca să poată lucra mai multe timp ‎ca să nu moară de foame.
‎E extrem de afectată.
‎Nu s-a oprit deloc din plâns.
‎Singurul cuvânt pe care îl înțeleg ‎din ce spune e: „bebe”.
‎Probabil că știe că i se va lua copilul.
‎Această femeie, ‎suspectată de trafic de droguri,
‎știe care îi va fi soarta: ‎va ajunge la închisoare.
‎Această femeie, ca nenumărați alții ‎de aici arestați zilnic pentru droguri,
‎va fi trimisă ‎la unul din penitenciarele din Manila.
‎Eu mă îndrept spre cea mai dură ‎dintre ele: Închisoarea din Manila.
‎Acolo voi petrece o săptămână ca deținut.
‎Conform guvernului, ‎de la începutul mandatului în 2016,
‎în războiul antidrog ‎s-au confiscat narcotice
‎în valoare de peste 500 de milioane ‎de dolari americani
‎și s-au făcut peste 160.000 de arestări.
‎Măsurile radicale ‎pentru eradicarea drogurilor
‎au împins închisorile deja suprapopulate ‎la un nivel critic.
‎Ceea ce mă sperie cel mai tare
‎e faptul că există un singur paznic ‎la fiecare 400 de deținuți.
‎Cum pot fi protejați deținuții ‎de amenințarea supunerii la violențe?
‎Am auzit ‎că deținuții se protejează unii pe alții.
‎Nu știu la ce să mă aștept ‎în această închisoare.
‎Închisoarea din Manila a fost construită
‎să țină 1.200 de deținuți,
‎dar acum ‎sunt aproape 5.000 înghesuiți în ea.
‎Aici?
‎- Numele? ‎- Mă numesc Raphael Rowe.
‎Spre mine!
‎Ridică brațele! Așa.
‎N-am mai fost perchiziționat în aer liber.
‎Pentru ce e ștampila?
‎- Ca să te identificăm drept PPL. ‎- PPL?
‎Persoană privată de libertate.
‎Aceste ștampile mă definesc ‎drept o persoană privată de libertate.
‎Arătătorul drept!
‎Îmi iau datele biometrice.
‎Puteți pleca acum.
‎E o culoare distinctivă. „Schimbăm vieți ‎și construim o națiune mai sigură.”
‎Mă întreb ce înseamnă asta, de fapt.
‎Odată ce m-a procesat închisoarea,
‎sunt predat unor deținuți, nu gardieni, ‎care mă vor duce la celulă.
‎E ticsit. Sunt atâția bărbați
‎îmbrăcați ca mine, în tricouri galbene! ‎Parcă e un stup de albine.
‎E ticsit,
‎nu doar de deținuți, ‎ci și de familiile care vin să-i viziteze.
‎- Merg în Dormitorul Patru… ‎- Pe aici!
‎locul unde sunt trimiși la triere ‎noii deținuți
‎înainte să le fie alocată o celulă.
‎Mă conduc pe scări în sus, ‎către noua mea celulă.
‎Nu-mi vine să cred ce văd!
‎Sincer, am rămas fără cuvinte ‎ca să descriu
‎spațiul în care mă aflu ‎și câți oameni sunt înghesuiți în el.
‎Locul ăsta e suprapopulat ‎în sensul extrem al cuvântului.
‎N-am mai văzut niciodată așa ceva.
‎Aici?
‎Sunt trimis în spatele încăperii. ‎În seara aceasta voi dormi aici
‎și voi face cunoștință cu colegii.
‎- Ce mai faci? Eu sunt Raphael. ‎- JR și…
‎- TJ. ‎- TJ. Eu sunt Raphael.
‎- Ading. ‎- Ading.
‎Ce sentință ai primit și pentru ce?
‎Pentru droguri.
‎Și ce sentință ai primit?
‎Șapte luni.
‎Ai mai fost închis?
‎E prima oară.
‎- Ce drog preferi? ‎- Metamfetamina.
‎- Da? ‎- Da.
‎Te-au băgat la închisoare ‎pentru consum de droguri?
‎- Da. ‎- Nu pentru că făceai trafic?
‎- Le și vindeai? ‎- Nu vindeam.
‎- Doar consumai? ‎- Da.
‎Nu mă simt ca într-o închisoare,
‎ci ca într-o boxă de contenție ‎pentru vite.
‎Nu avem de ales ‎decât să îndurăm situația așa cum e.
‎În acest dormitor aglomerat ‎sunt 400 de oameni,
‎așa că mă bazez pe JR ‎să-mi arate care sunt regulile.
‎Poți să-mi faci un tur? ‎Vreau să văd cum se procedează.
‎Da. Bine. Haide!
‎Deci putem să mergem oriunde vrem?
‎Da.
‎Sunt deținuți pretutindeni.
‎Nu există spațiu liber nicăieri.
‎Acolo sunt scrise ‎regulile pentru Dormitorul Patru.
‎Vezi: „‎patakaran ng‎ Dormitorul Patru.”
‎Înseamnă: „Respectați ierarhia ‎din Dormitorul Patru”.
‎- Guvernatorii închisorii? ‎- Nu, sunt deținuți.
‎Deținuți cu rang înalt.
‎- Da. ‎- Bine. Am înțeles.
‎- Deci astea sunt regulile scrise? ‎- Da.
‎Care sunt cele nescrise?
‎Dacă te lovești de un vizitator,
‎vei primi 50 de lovituri de pagaie.
‎- De pagaie? Pagaia e ca o bâtă? ‎- Da.
‎- Adică, dacă intri așa într-un vizitator? ‎- Da.
‎- Chiar și din greșeală? ‎- Da.
‎Și fără nicio discuție.
‎Bine, 50?
‎Cu o bâtă de genul ăsta.
‎Și te lovesc în spatele picioarelor. ‎Cât de tare?
‎Bine.
‎- Cincizeci? ‎- Cincizeci.
‎- Deținuții lovesc? ‎- Da.
‎Chiar am simțit-o.
‎E uimitor ‎că deținuții nu doar fac regulile,
‎ci și dau pedepsele.
‎S-a făcut ora 22:00, ‎și suntem închiși pe durata nopții.
‎Suntem înghesuiți în dormitor ‎ca niște sardine.
‎Cum vom putea să dormim…
‎într-un spațiu care nu e destul de mare ‎pentru numărul de oameni
‎care sunt ținuți aici?
‎Întinde-te!
‎Așa se doarme.
‎- De ce ți-ai pus piciorul peste el? ‎- Ca să am loc…
‎Ca să supraviețuiești aici, ‎trebuie să înveți să te înțelegi cu alții.
‎M-a șocat atât situația, ‎cât și faptul că deținuții o acceptă.
‎Spun: „Trebuie să supraviețuim.”
‎Spun: „N-avem de ales.”
‎Iar realitatea e că chiar nu au.
‎E destul ca unul sau doi să zică: ‎„Mi-a ajuns!
‎Nu mai suport asta. Trebuie să ne revoltăm
‎pentru că n-ar trebui să fim tratați așa,
‎indiferent ce am făcut!”
‎Asta mă îngrijorează.
‎ZIUA A DOUA
‎Am început a doua zi într-una dintre ‎cele mai aglomerate închisori din lume.
‎Sunt pus imediat la lucru ‎cu echipa de măturători,
‎care aparțin cu toții ‎comunității LGBTQ a închisorii
‎care au ales să facă asta împreună.
‎Comunitatea LGBT!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Eu sunt Raphael. Cică… ‎- Eu sunt Akashi.
‎- Cum te cheamă? ‎- Akashi.
‎Akashi.
‎Akashi, mi s-a zis să lucrez astăzi ‎cu tine și cu grupul care face curățenie.
‎Fac cum îmi arătați.
‎- Da. ‎- Mături pe jos.
‎- Mătur de unul singur? Cu cine? ‎- Mătură pe jos!
‎- Până acolo? ‎- Celelalte fete, alinierea!
‎Mătură pe jos!
‎De când ești aici?
‎- Sunt aici de trei luni. Nu e rău. ‎- Pentru ce?
‎Pentru droguri.
‎Ai fost condamnată sau ești în arest?
‎- Sunt la prima condamnare. ‎- Da, la prima.
‎Prima condamnare.
‎- Și tu ești tot la prima? ‎- Da.
‎- Da, și ea. ‎- Pentru cât timp?
‎Doi ani.
‎- Ești aici de 2 ani? ‎- Da.
‎Cine ți-e partenerul?
‎- Am perechea mea. ‎- Formați un cuplu?
‎Ca mine, încrezătoare, ‎frumoasă și inimoasă.
‎- Da! ‎- Așa.
‎Cui să-i înapoiez astea?
‎Mulțumesc!
‎După ce am terminat de măturat, m-au dus ‎la consiliera Hannah Nario-Lopez.
‎Pentru că sunt un deținut nou, ‎ea va decide în ce dormitor voi sta
‎pentru restul șederii.
‎Bună, Raphael! Eu sunt Hannah.
‎Întâi, îmi pune întrebări ‎legate de sprijinul din partea familiei.
‎Vreau să aflu mai multe despre familia ta.
‎Te-au crescut părinții? ‎Cum te înțelegi cu frații și surorile?
‎Am fost crescut de părinți, am frați,
‎și avem o relație sănătoasă și bună.
‎- Ei știu că ești aici? ‎- Da, știu că sunt aici.
‎De obicei, deținuții acceptă să răspundă ‎la astfel de întrebări?
‎Fiindcă îmi închipui că devin defensivi ‎dacă simt că vă băgați nasul în viața lor.
‎Înțelegem asta.
‎Îi întrebăm ‎despre experiențele lor din trecut,
‎despre nivelul de educație,
‎dacă au probleme cu drogurile…
‎Aceste informații permit închisorii
‎să decidă ‎care e tipul de reabilitare adecvat mie.
‎Având în vedere cât de aglomerat e aici,
‎cum pot să știu că îmi puteți oferi ‎lucrurile de care am nevoie?
‎Facem tot posibilul ‎să acceptăm ajutor din exterior.
‎Asta e una dintre problemele de aici. ‎Avem atât de puțin personal aici,
‎încât aceștia se bazează ‎pe guvernarea la comun
‎și pe înțelegerea pe care o avem
‎cu cei cu statut de PPL.
‎Așadar, deținuții îi țin sub control ‎pe ceilalți deținuți?
‎Asta înseamnă guvernare la comun.
‎Nu l-aș numi control,
‎ci, mai degrabă răspundere.
‎Dormitoarele au câte un ‎mayores.
‎E ca un lider de bandă, ‎omul cu autoritate.
‎Dar aici, în Filipine, ‎banda exercită o influență pozitivă.
‎Reprezintă ‎o formă alternativă de guvernare.
‎Mayores ‎se asigură‎ ‎că toată lumea respectă ‎regulile închisorii.
‎Dar deținuții pot abuza de asta, nu?
‎- Da. ‎- Dacă le dai putere…
‎Nu negăm asta. ‎Dar ce altceva putem să facem acum?
‎Cooperarea dintre deținuți și gardieni ‎e foarte importantă.
‎Din moment ce nu avem destul personal,
‎în momentul în care un deținut, o PPL,
‎cauzează o problemă, o tulburare…
‎- Ar putea declanșa ceva de proporții. ‎- Da.
‎Asta m-a șocat. ‎N-am mai auzit niciodată de o închisoare
‎care să se bazeze oficial pe deținuți ‎pentru a păstra ordinea.
‎Bandele tradiționale au o ierarhie ‎care se subordonează
‎conducerii unui gangster principal.
‎Toți ceilalți se află sub acest lider.
‎Mă întreb dacă ceea ce vedem aici
‎sunt mentalitatea și cultura ‎specifice bandelor tradiționale,
‎sau dacă avem de-a face cu ceva diferit.
‎După ce își încheie treburile zilnice,
‎deținuții pot să circule și să socializeze ‎pentru a obține banii
‎pentru necesități, cum ar fi ‎mâncare în plus pentru a supraviețui.
‎Unii deținuți au și mici afaceri.
‎Par să vândă chiar orice.
‎Până și hainele de pe jos sunt de vânzare.
‎Vând bucăți de cărbune,
‎pe care bănuiesc că le ard ca să gătească.
‎Datorită numărului de cazuri cu droguri ‎care au suprasolicitat sistemul juridic,
‎majoritatea celor 5.000 de deținuți ‎de aici
‎sunt, de fapt, doar în arest.
‎Vor sta mulți ani aici ‎înainte să ajungă la tribunal.
‎Ce mai faci?
‎Hans făcea parte dintr-un grup de studenți ‎acuzat că a omorât în bătaie un coleg
‎la un ritual de inițiere care a degenerat.
‎Eram student la Drept ‎înainte să fiu închis.
‎Înțeleg.
‎- Petreci mai tot timpul aici? ‎- Da.
‎De când ești în dormitorul ăsta?
‎- De aproape doi ani. ‎- De doi ani?
‎- Deci nu ești condamnat. ‎- Nu sunt condamnat.
‎- Și sunt nevinovat. ‎- De ce nu a avut loc procesul?
‎De fapt, cazul nostru decurge mai rapid
‎- …decât un caz obișnuit. ‎- N-aș zice că doi ani e tocmai rapid.
‎Mayores-ul ‎anterior a fost închis ‎timp de 14 ani.
‎Până la urmă, a fost achitat.
‎- A fost închis 14 ani? ‎- Da.
‎- Familia crede că n-ai fost implicat? ‎- Da.
‎Mă vizită aici aproape în fiecare weekend.
‎Vin aici și mă vizitează. ‎Îmi aduc mâncare,
‎așa că măcar pot să gust ‎mâncare din afara închisorii.
‎- Faci parte din cultura bandelor? ‎- Nu.
‎M-au etichetat drept ‎querna.
‎Dacă spui despre o PPL că e ‎querna…
‎înseamnă că nu e afiliată niciunei bande.
‎Bine.
‎- Care-i avantajul la a fi într-o bandă? ‎- Ai un sistem de sprijin.
‎Eu simt că n-am nevoie ‎de sprijinul bandei.
‎Cei care nu au familie care să le aducă ‎mâncare, bani și lucruri care ajută
‎primesc asta de la colegii lor de bandă.
‎E ca și cum ai intra într-o comunitate.
‎Într-o bandă, ei… Care e termenul?
‎Au un fond propriu.
‎Au propriile programe și proiecte.
‎Care sunt așteptările ‎de la membrii bandei?
‎E de așteptat să facă diverse lucruri ‎în schimbul recompenselor?
‎Da.
‎Banda are propria ei ‎Magna Carta.
‎Au propriile reguli.
‎Dacă respecți regulile, ‎primești recompense.
‎Iar dacă nu, vei fi supus ‎unor măsuri disciplinare.
‎Care e cea mai rea măsură disciplinară?
‎- Pot să spun asta? ‎- Depinde de tine. Dacă vrei.
‎Din câte văd,
‎vei fi bătut.
‎Dacă colegul tău de bandă
‎a făcut ceva rău ‎unui membru al altei bande,
‎vom întreprinde o măsură disciplinară…
‎Îl disciplinați voi, ‎mai degrabă decât să devină un război.
‎Într-un fel, asta devine o cale ‎de a menține pacea în închisoare.
‎Bine.
‎Hans e norocos.
‎Are bani, deci nu trebuie să se bazeze ‎pe sprijinul din partea bandelor.
‎Dar tot ceea ce aud până acum ‎indică faptul
‎că bandele conduc, de fapt, ‎această închisoare,
‎nu gardienii.
‎Mâine voi fi mutat ‎într-un nou bloc de celule,
‎și am emoții pentru ce mă așteaptă.
‎E ziua mutării.
‎Vom fi transferați în celulele ‎în care ne vom petrece restul sentinței.
‎- Ce mai faci? Ești bine? ‎- Ce mai faci?
‎Toată lumea așteaptă să vină gardienii ‎și să le spună unde se vor duce?
‎Da.
‎Am un simbol aici, al bandei Bahala Na,
‎deci e în regulă dacă merg ‎în dormitorul bandei Bahala Na.
‎- Acolo speri să mergi? ‎- Da.
‎Cunosc mulți oameni din banda Bahala Na.
‎Mulți suntem prieteni de mici copii.
‎Când ai devenit un membru al bandei?
‎Când am fost prins, în 20 ianuarie,
‎am văzut un deținut ‎într-o secție de poliție.
‎Îl știam. Mi-era vecin.
‎Ca să obțin privilegii în închisoare, ‎am intrat în bandă.
‎- Au grijă de tine? ‎- Da.
‎Ce trebuie să oferi la schimb?
‎Dacă am vizitatori…
‎care aduc mâncare și bani, ‎le voi da lor ce primesc.
‎Bahala Na e una dintre cele ‎patru mari bande criminale din Filipine,
‎care acționează atât în interiorul, ‎cât și în exteriorul închisorii.
‎Deși JR li s-a alăturat pentru protecție,
‎nu există nicio garanție că va ajunge ‎în dormitorul controlat de aceștia.
‎Luați-vă lucrurile cu voi!
‎Mâna dreaptă pe umărul drept! Urmează-l!
‎Autoritățile închisorii decid ‎în ce celule sunt trimiși deținuții.
‎Dar cei care ne preiau ‎sunt șefii de bandă, numiți ‎mayores,
‎din noile noastre dormitoare.
‎Bine. Luați loc! Aliniați-vă!
‎Ia loc aici!
‎Dormitorul opt, Raphael Rowe.
‎- Raphael Rowe? ‎- Da.
‎Cordero!
‎Am fost distribuit în Dormitorul Opt, ‎condus de banda Bahala Na,
‎dar nu pare că JR va fi trimis acolo.
‎I se citește îngrijorarea pe față ‎pentru că nu a fost chemat încă.
‎Nu mergi în Dormitorul 8?
‎Nu te-a strigat?
‎- Nu cred. ‎- Nu?
‎- Nu știu. ‎- Bine.
‎- Succes! ‎- Succes!
‎Să mergem! Haideți!
‎Sunt condus în Dormitorul Opt,
‎căminul notoriei bande Bahala Na,
‎care, ironic, conduc traficul de droguri ‎pentru care mulți au ajuns aici.
‎Odată intrați, șeful bandei ne explică ‎regulile, nouă, deținuții nou-veniți.
‎Tovarăși. Care e singurul lucru ‎pe care vi-l cerem?
‎Să vă purtați omenește, ‎ca să nu avem probleme.
‎Dacă aveți o problemă mare ‎cu tovarășii noștri sau cu alte grupuri,
‎mă informați pe mine, care sunt ‎mayores,
‎și vom interveni asupra problemei.
‎Înțelegeți, colegi deținuți? ‎Iubirea și frăția sunt tot ce contează.
‎Nu am mai întâlnit așa ceva.
‎Au primit responsabilitatea ‎de a se controla unii pe ceilalți.
‎Și tot vorbesc ‎despre respect și disciplină,
‎într-un sistem pe care l-au creat ei.
‎Nu există gardieni în acest dormitor.
‎Regulile par să spună: „Suntem o frăție,
‎iar locul acesta e condus de o bandă.”
‎Nici n-am avut ocazia ‎să-mi văd noua celulă
‎înainte ca Arsenio să mă pună la muncă.
‎Bună! Bună seara! Mă numesc Roger.
‎Mă ajuți în bucătărie?
‎Bine.
‎Mă alătur echipei lui Roger ‎de hamali la bucătărie.
‎Aduc de trei ori pe zi mâncare ‎de la bucătărie pentru Dormitorul Opt.
‎Eu iau orezul și se pare ‎că porțiile sunt controlate cu strictețe.
‎Să începi să măsori ‎câte 300 de grame pentru fiecare om!
‎Trei sute de grame. Și ce altceva?
‎La prânz…
‎e orez și o bucată de pui.
‎Bine.
‎Poți…
‎Trebuie să car ce e mai greu? Firește.
‎Ce greu e, omule!
‎Ducem mâncarea înapoi, ‎pentru toți deținuții din dormitorul meu.
‎Cât mergeam cărând orezul, ‎nu mă gândeam la greutatea lui,
‎ci să nu mă împiedic și să-l vărs, ‎lăsându-i pe toți flămânzi. Aveam emoții.
‎- Există un buget pentru gătit? ‎- Șaptezeci și cinci de pesos pe persoană.
‎Deci e cam un dolar și 20 de cenți pe zi ‎pentru o persoană.
‎Da. Pe zi.
‎Fiind atât de puțină mâncare ‎la atâția oameni,
‎trebuie să cântărim porțiile ‎cu multă atenție,
‎ca să fie mâncare ‎și pentru cei de la sfârșitul rândului.
‎- E peste. ‎- Peste.
‎- E peste. ‎- Trei sute.
‎Bine!
‎Bine.
‎Unde sunt legumele?
‎- Cu carnea. ‎- Unde?
‎Bine.
‎Bine. Cu plăcere!
‎Mulțumesc!
‎- Mulțumesc, prietene, Raphael! ‎- Da.
‎Acum că orezul e împărțit, ‎mă alătur lui Arsenio, șeful celulei,
‎ca să aflu dacă într-adevăr e adevărat
‎că nu gardienii, ‎ci banda lui conduce treburile aici.
‎Care e principiul locului?
‎Nu aveți niciun gardian aici.
‎Menținem disciplina aici ‎pentru că ne respectă regulile.
‎Liderii bandelor ‎trebuie să asculte de mine
‎și să urmeze regulile acestui dormitor.
‎Și dacă n-o fac?
‎Le dăm sancțiuni.
‎Avem multe sancțiuni, ‎îi punem la curățenie aici,
‎începând de dimineața și până seara.
‎Dacă nu respectă regulile, ‎sunt sancționați.
‎Dacă nu le respectă…
‎îi ducem la Biroul de Administrare ‎al Penitenciarului și Penologie.
‎- Bine. ‎- Și…
‎se vor ocupa ei de asta. Vor…
‎Ei vor disciplina respectiva persoană.
‎Bandele criminale ‎sunt cunoscute pentru intoleranța
‎față de membrii care încalcă regulile.
‎Alți deținuți se tem ‎de violența liderilor bandelor.
‎Poate era o problemă ‎cu liderii din trecut.
‎Ne ajutăm reciproc, ‎mai ales când există conflicte
‎sau au o problemă în familie.
‎Putem să ajutăm și financiar.
‎Chiar și de afară, colegii noștri ‎foști deținuți sau membrii bandei
‎ne ajută.
‎Încep să aflu că ideea de bandă
‎e ceva foarte diferit aici.
‎Nu există paznici în acest dormitor ‎care să urmărească,
‎să supravegheze sau să disciplineze ‎deținuții.
‎Fac asta ei înșiși.
‎Dar, tocmai din cauza acestui control,
‎deținuții nu au unde să se ascundă.
‎Ba, din contră, le e mai greu ‎decât dacă ar fi conduși de autorități.
‎Mâine vreau să aflu cum e viața
‎pentru prizonierul obișnuit ‎când conduc bandele.
‎E aproape ora 22:00, ‎și e timpul să mă întorc în celulă.
‎La fel ca în primul dormitor, ‎cei care nu au un rang sau bani
‎cu care să cumpere un spațiu, dorm pe jos.
‎Pot să stau aici?
‎Janard e paznicul de noapte.
‎El face treaba asta pentru Arsenio,
‎pentru că nu are ‎bani cu care să plătească banda.
‎Fiecare poate să doarmă unde vrea,
‎sau fiecare are un spațiu stabilit ‎care e doar al lui?
‎Eu sunt cel care decide unde stă fiecare.
‎Există vreun loc pe jos ‎pentru o persoană nouă?
‎Mai sunt câteva locuri.
‎Pare că fiecare centimetru e ocupat ‎de către cineva care doarme pe jos,
‎dar tu nu dormi pe jos.
‎Eu stau cu ochii pe toată lumea ‎și pe lucrurile lor.
‎Mă asigur că toată lumea e în siguranță
‎și că totul e unde trebuie ‎în cazul în care intervine o urgență.
‎Ce fel de lucruri
‎care n-ar trebui să se întâmple ‎vezi că se întâmplă noaptea?
‎Uneori, dispar lucruri…
‎sau oamenii rămân ‎fără un spațiu în care să poată dormi.
‎Nu-mi vine să cred ce văd!
‎E de necrezut!
‎Peste tot pe jos, deasupra, dedesubt, ‎în fiecare colțișor,
‎sunt bărbați adulți care încearcă ‎să se înghesuie unii lângă ceilalți,
‎claie peste grămadă, ca să doarmă.
‎E mai bine decât în Dormitorul Patru,
‎dar tot dă senzația de claustrofobie.
‎Lucrurile simple pe care le luăm de bune
‎le-au fost luate acestor oameni,
‎în special unul dintre cele ‎la care ținem cel mai mult: intimitatea.
‎ZIUA A PATRA
‎E prima zi pe care o petrec ‎în dormitorul bandei Bahala Na.
‎Sunt uimit ‎cât de bine e organizat acest loc,
‎având în vedere că e condus de deținuți.
‎SCUIPATUL INTERZIS
‎Dar vreau să știu ‎cum e viața deținuților de rând
‎care trăiesc ‎sub controlul unei bande criminale.
‎Un coleg deținut ‎s-a oferit să-mi prezinte locul.
‎- Bună! Sunt Raphael. Cum te numești? ‎- Jin Ragan.
‎Jin Ragan.
‎De cât timp ești aici?
‎Să fie opt luni? Nouă luni.
‎- Nouă? ‎- Da.
‎- Ai mai fost închis? ‎- Da.
‎Da. Ai mai fost închis înainte?
‎Da. De zece ori.
‎- Ai fost închis de zece ori? ‎- Da.
‎- De ce? ‎- Pentru… Prima dată pentru omor.
‎Ai fost închis deja pentru omor?
‎A doua oară pentru jaf cu ostatici.
‎A treia și a patra oară pentru droguri.
‎A cincea oară pentru jaf și hoție.
‎Am făcut toate astea pentru droguri.
‎Pe cine ai ucis?
‎Doi gangsteri.
‎Un dușman.
‎Un gangster dușman. ‎L-am împușcat dintr-o mașină.
‎Jin se oferă să-mi arate ‎cum e viața aici dacă ai bani și statut.
‎Începem de la camera șefului bandei.
‎Asta e camera unui ‎mayores.
‎Pot să arunc o privire?
‎E tatăl nostru, ‎cel responsabil de banda Bahala Na.
‎N-am văzut un loc care să arate mai bine ‎în închisoarea asta. E un palat.
‎Are propriul televizor, suficient spațiu ‎pentru un mic pat de două persoane.
‎A fost răsplătit foarte bine.
‎De ce el are asta și restul nu?
‎L-am ales pentru că ne e prieten bun. ‎Nu ne-a abandonat niciodată.
‎L-am ales. Noi l-am pus în rolul ăsta. ‎L-am votat.
‎Și locotenenții de încredere ai bandei ‎sunt răsplătiți
‎cu celule mult mai bune ‎decât cele ale celorlalți deținuți.
‎Le numim ‎kubol. ‎Sunt celule pentru doar câte zece oameni.
‎Cum dobândești așa o celulă?
‎Acestea ne sunt date ‎doar de către șeful bandei.
‎Pa!
‎Fiindcă închisoarea are ‎personal insuficient,
‎banda organizează cursuri ‎pentru membrii lor.
‎- Aici? ‎- Asta e sala de studiu.
‎Cei care nu știu să citească și să scrie
‎participă aici ‎la cursuri predate de deținuți.
‎Una dintre vedetele din Dormitorul Opt
‎este Suzuki, care a învățat să citească ‎de la membrii bandei.
‎- E unul dintre raperii din închisoare. ‎- Bine.
‎Mulți spun că închisoarea e un iad ‎Deținuții-s oameni care par posedați
‎E dureros, e greu de acceptat ‎Că sunt atâția aici
‎Cred că voi deveni rapid ‎Ca un coșmar în visul tău
‎Bravo!
‎Am învățat să citesc și să scriu ‎cu ajutorul celorlalți deținuți.
‎De când ești în închisoarea din Manila?
‎Tot intru și ies. Acum, de o lună.
‎Pare că-ți place să tot intri și ieși.
‎Când ieșim de aici e ca o vacanță. ‎Închisoarea ne e cămin.
‎Să spui că închisoarea e casa ta…
‎E trist să aud asta.
‎Sunt sigur că ai putea să ai afară ‎o viață mai bună decât aici.
‎Nu ne ajută nimeni. ‎Nici familia mea, nici soția, nu au bani.
‎Cum faci bani aici? Faci bani aici?
‎Da, dând bani cu împrumut.
‎Faci bani buni din afacerea asta?
‎Poate deveni frustrant ‎pentru că uneori oamenii nu pot plăti.
‎Ce se întâmplă dacă cineva nu poate ‎să-ți dea banii înapoi?
‎Nu putem să facem nimic. ‎Ai probleme dacă îi rănești.
‎Mulțumesc că mi-ai cântat rap. ‎Ești talentat.
‎Mi-a făcut plăcere.
‎Dar folosește-ți talentul afară, nu aici!
‎Nu pot promite asta.
‎M-a șocat și m-a întristat.
‎Suzuki consideră că asta e casa lui.
‎Nu poate face față afară.
‎E foarte mândru că a învățat ‎să scrie și să citească în închisoare
‎și că va avea o nouă abilitate ‎odată ce va pleca de aici.
‎Asta contează cel mai mult.
‎Colaborează pentru a supraviețui.
‎Ca să se educe.
‎Iar asta e impresionant.
‎În ciuda calmului din această închisoare,
‎Bahala Na e doar una ‎dintre bandele criminale rivale de aici.
‎Și ca peste tot în lume,
‎când bandele intră în conflict, ‎se iscă violențe.
‎Acum șase luni, a izbucnit un război ‎între două bande rivale de aici.
‎Au fost răniți 32 de deținuți,
‎iar banda Sputnik a ucis ‎doi membri ai bandei BCJ.
‎Sunt Raphael. Încântat de cunoștință!
‎- Ești din BCJ? ‎- Da, domnule.
‎Doi oameni din BCJ, banda lui Ryan,
‎au fost uciși în revoltă ‎de către rivalii lor din banda Sputnik.
‎Aici e Sputnik.
‎Da. Aici ne-am încăierat.
‎- Deci totul e bine acum? ‎- Acum e bine.
‎Uneori se încinge situația, ‎dar rezolvăm totul imediat.
‎- Ce se întâmplă când devin agresivi? ‎- Comunicăm.
‎Nu lăsăm situația să degenereze. Discutăm ‎și încercăm să rezolvăm totul imediat.
‎Bine. Îmi arăți… ‎Fă-mi cunoștință cu ‎mayores-ul‎ de sus!
‎Ryan m-a invitat să vin ‎la întâlnirea lui obișnuită
‎cu liderii bandei Sputnik, ‎Ferdi și Jonathan.
‎Ce-mi puteți spune ‎legat de ce s-a întâmplat în acea zi?
‎Ceea ce am văzut poate fi descris
‎ca un război. ‎Nu mi-am putut opri confrații.
‎BCJ a căutat să se răzbune ulterior ‎pentru moartea a doi dintre tovarășii lor?
‎N-au mai vrut, dle.
‎După incident, am văzut ‎de nevoile familiilor celor morți,
‎de înmormântare și de costul priveghiului.
‎Bandele sunt împăcate acum. Suntem frați. ‎Acel eveniment ne-a servit de lecție.
‎Discutăm și problemele mărunte. ‎Rezolvăm și micile neînțelegeri.
‎Sunt responsabili să rezolve ‎problemele alor lor. La fel și noi.
‎Mulțumesc că mi-ați spus!
‎Moartea a doi deținuți ‎servește să reamintească elocvent
‎că situația actuală și aceste condiții
‎predispun la degenerare.
‎Că amenințarea e omniprezentă
‎și mereu reală.
‎Că incidentul de acum câteva luni
‎în care au murit doi bărbați
‎s-ar putea întâmpla din nou.
‎În după-amiaza asta voi petrece timp ‎cu Jin, colegul meu de dormitor.
‎Una dintre problemele supraaglomerării
‎e faptul că deținuții nu au unde să meargă ‎ca să se descarce.
‎Dar banda Bahala Na ‎are o soluție pentru asta.
‎În fiecare săptămână ‎au o oră de gimnastică
‎la care participă tot dormitorul.
‎Bateți din palme!
‎- Bateți din palme! Hai! ‎- Vă place?
‎Da!
‎Sunteți fericiți?
‎Da!
‎N-am mai văzut ‎un gardian care să danseze la datorie.
‎Sunteți fericiți?
‎Da!
‎Bine!
‎Mai mult!
‎Eu nu mai vreau. Eu am obosit.
‎Trăiască comunitatea filipineză!
‎Ne ajută să uităm ‎de problemele din închisoare.
‎Zumba ne dă inspirație și ne ia gândul ‎de la îngrijorarea pentru familii,
‎de la a gândurile la cei dragi.
‎Bine. Mă bucur că te-am revăzut.
‎E un loc care adesea poate să devină ‎tensionat și deprimant.
‎E uimitor ce pot face ‎un pic de muzică, atmosferă…
‎și implicare.
‎Face ca mediul să fie ‎mult mai puțin volatil.
‎ZIUA A ȘASEA
‎E a șasea mea zi
‎într-una dintre cele mai aglomerate ‎închisori din lume.
‎Azi trec de partea gardienilor
‎ca să particip la o percheziție ‎cu ofițerul superior Hakabe
‎și cu șeful pazei, inspectorul Malamata.
‎Ce speri să găsești în aceste percheziții?
‎Obiecte de contrabandă ilegală, droguri.
‎Majoritatea deținuților consideră ‎că guvernarea se face la comun.
‎Asta e cumva…
‎un factor în percheziții?
‎Practic le dăm putere liderilor celulelor
‎astfel încât să ne fie parteneri ‎într-o guvernare făcută la comun
‎și să poată să-și gestioneze ‎întreaga celulă.
‎La drepta!
‎Au atât de puțin personal, ‎încât se aduc gardieni aflați în pregătire
‎ca să poată efectua perchezițiile ‎în siguranță.
‎Noii recruți vor percheziționa azi ‎acest loc.
‎Au o atitudine militaristă.
‎E un avertisment pentru toți deținuții.
‎Când văd șirul de gardieni
‎în tricouri negre ‎și pantaloni scurți cu camuflaj
‎care intră în dormitorul lor,
‎știu că se va face o percheziție.
‎Întâi li se ordonă deținuților ‎să iasă afară.
‎Percheziționează deținuții ‎înainte să iasă din dormitor
‎ca să se asigure că nu iau ‎obiectele de contrabandă afară cu ei.
‎Incredibil! Paznicii îi cer permisiunea ‎lui T, șeful bandei,
‎să percheziționeze dormitorul.
‎Se pare că responsabilitatea
‎de a ține închisoarea ‎curată de contrabandă e una la comun.
‎Se întâmplă foarte des
‎ca paznicii să intre ‎și să percheziționeze dormitorul?
‎Da, de două-trei ori pe lună.
‎Directorul ne-a spus nouă, ‎mayoresilor,
‎să curățăm dormitoarele.
‎Toți ‎mayoresii‎ primesc responsabilitatea ‎de a curăța închisoarea de droguri.
‎Și ce părere ai despre asta? ‎Ce părere au deținuții?
‎Am emoții, pentru că ar putea găsi ceva.
‎- În ce sens ai emoții? ‎- Am emoții pentru că eu am de suferit.
‎Sunt ‎mayores,‎ e responsabilitatea mea. ‎Toți ar trebui să facă ce le spun.
‎Dacă e cineva care nu face cum spun eu, ‎îl dau pe mâna gardienilor.
‎Percheziția e gata, ‎iar gardienii verifică ce au găsit.
‎E extraordinar că în această închisoare
‎nu gardienii, ci un lider al unei bande
‎menține dormitorul curat de contrabandă.
‎- Asta ați găsit în urma percheziției. ‎- Da.
‎Care considerați că e ‎cel mai alarmant obiect de contrabandă?
‎Acest mic pix.
‎- Nu au voie să aibă pixuri? ‎- Nu, pentru că pot înjunghia cu ele.
‎Am înțeles. Bine.
‎Deci ca să nu…
‎Considerați ‎că un pix e o armă periculoasă?
‎Da, pentru că-l pot folosi ‎ca pe o armă mortală.
‎- Dar asta e… Pot s-o ating? ‎- Da.
‎Asta cu siguranță e mai periculoasă!
‎- Da. Și alea sunt periculoase. ‎- Bine.
‎Percheziționarea deținuților e ceva comun ‎la închisorile din toată lumea.
‎Am vorbit cu șeful dormitorului
‎care mi-a spus că și el și echipa lui
‎percheziționează deținuții. ‎N-am mai auzit așa ceva.
‎Era îngrijorat de consecințele asupra lui ‎sau asupra dormitorul său
‎în cazul în care se găsea ceva.
‎Sunt multe în joc ‎pentru liderii de dormitor, ca T.
‎Dacă nu respectă regulile, ‎gardienii îi vor înlocui,
‎iar asta înseamnă pierderea privilegiilor ‎care vin odată cu rangul lor.
‎În ciuda lipsei grave de fonduri,
‎închisoarea organizează ‎niște cursuri de reabilitare
‎ca să-i ajute pe deținuți ‎să nu mai comită infracțiuni cu droguri.
‎- Ce mai faci? ‎- Bună! Bine, mersi.
‎Acest curs e supravegheat ‎de paznicul Achapero.
‎Ăsta e cursul de câștigare a traiului.
‎Învață să facă masaj terapeutic.
‎Odată ce vor fi eliberați din închisoare,
‎vor avea un venit în plus.
‎Asta pentru a deveni ‎cetățeni productivi, care respectă legea.
‎Pentru început, luați loc acolo!
‎- Bine. ‎- Dați-vă jos tricoul!
‎Îmi dau jos tricoul.
‎- Ăsta e de la răceală. ‎- Îl simți?
‎- Da. ‎- Ca pe un nod.
‎- De când faci asta? ‎- De cinci zile.
‎De cât timp ești în închisoare?
‎- De aproape un an, dle. ‎- Un an.
‎- Pentru ce ai fost închis? ‎- Droguri, domnule.
‎Ce fel de droguri?
‎- Shabu. ‎- Shabu.
‎Adică metamfetamină.
‎De ce ți s-a întâmplat asta?
‎Din cauza normei, dle.
‎Se spune frecvent că poliția filipineză
‎trebuie să facă zilnic ‎un număr minim de arestări pentru droguri,
‎și că asta face ca ofițeri corupți ‎să acuze pe nedrept oameni nevinovați.
‎Am fost opriți de poliție, dle. ‎Ne plimbam cu motocicleta.
‎- Aveai droguri la tine? ‎- Nu, domnule.
‎Poliția n-a găsit nimic. ‎Au pus droguri asupra noastră.
‎Când am fost arestat, mi-au zis: ‎„Mărturisește,
‎și vei primi ‎doar o sentință de șase luni.”
‎Deci, oameni nevinovați ca tine ‎sunt luați de pe stradă și închiși?
‎Da, dle. Suntem mulți în situația asta.
‎Domnule, chiar dacă ne enervează, ‎nu putem pleca de aici. Acceptăm situația.
‎Deci crezi că asta îți va oferi ‎o oportunitate.
‎Da.
‎Dacă ajung în altă țară, pot folosi asta.
‎Bine. Pun pudră, domnule.
‎- A fost un masaj bun! Înveți bine. ‎- Mulțumesc!
‎Dacă e adevărată, povestea ta e tristă.
‎E trist să aud asta.
‎- Succes! Mulțumesc pentru masaj! ‎- Mulțumesc!
‎Dacă poliția plasează droguri ‎asupra oamenilor
‎ca să îndeplinească norma de arestări, ‎cum spune Edison,
‎nu e de mirare ‎că închisoarea asta e atât de plină,
‎iar bine-intenționatele ‎programe de reabilitare ca ăsta
‎vor avea un efect insuficient ‎asupra supraaglomerării.
‎Mâine voi ieși din închisoare.
‎Alte mii vor rămâne.
‎ZIUA A ȘAPTEA
‎E ultima mea zi în închisoarea din Manila.
‎Dată fiind densitatea de oameni ‎și resursele atât de puține,
‎vreau să înțeleg cum va arăta ‎viitorul acestei închisori.
‎Salutare!
‎- Dle! Bună! ‎- Directore Latoza, e o plăcere.
‎Mă întâlnesc cu directorul închisorii, ‎domnul Latoza.
‎Din câte am văzut, mi se pare evident ‎că aveți o problemă cu supraaglomerația.
‎În mod ideal, această unitate e destinată ‎să țină doar 1.200 de oameni.
‎Dar acum ține aproape 5.000. ‎E o provocare pentru noi.
‎Șaptezeci și doi la sută dintre deținuți ‎au acuzații legate de droguri.
‎Cam 40-50 la sută sunt recidiviști, ‎iar asta e o mare problemă pentru noi,
‎pentru că, uneori, ‎cei care nu au familii afară,
‎preferă când ies să gândească:
‎„Vreau să comit infracțiuni. ‎N-am cum să supraviețuiesc altfel.
‎Pot să comit infracțiuni. ‎Dacă sunt prins, mă întorc la închisoare,
‎unde mi-e familia. Banda din închisoare.” ‎E un cerc vicios
‎prin care sunt închiși în mod repetat.
‎- E o situație tristă. ‎- E trist… Da.
‎Am auzit des în închisoare ‎despre guvernarea la comun.
‎Cum a apărut aceasta, și de ce e necesară?
‎De fapt, conceptul de guvernare la comun ‎din închisoare
‎e doar o formă de adaptare ‎la resursele limitate pe care le avem.
‎N-am putut să avem personal ‎care să se ocupe de dormitoare.
‎Avem 14 dormitoare.
‎Dacă ar fi să punem personal în acestea,
‎nu am mai avea paznici ‎care să ocupe posturile din turnuri.
‎Ce ne-am face dacă deținuții sar gardul ‎și evadează?
‎Atunci, de ce fac slujba asta ‎în aceste condiții extreme?
‎La urma urmei, toți suntem oameni.
‎Uneori, acești oameni sunt ‎victimele nedreptăților sociale de afară.
‎Lucrul cu care contribui eu, ca individ,
‎e să-i ajut pe acești oameni să înțeleagă ‎că dacă-i ajutăm să-și schimbe viața
‎și să-și dezvolte caracterul,
‎poate, când vor ieși din închisoare ‎nu vor mai ajunge să comită infracțiuni.
‎Nu vreau să-mi văd copiii ‎căzându-le victime acestor oameni.
‎- Mulțumesc! A fost interesant. ‎- Da, dle.
‎- Succes în activitate! ‎- Da, dle.
‎E evident că directorul ar vrea ‎să facă mai mult,
‎dar dat fiind numărul mare de deținuți ‎și bugetul limitat,
‎angajații închisorii nu fac față.
‎E sfârșitul timpului ‎în închisoarea din Manila,
‎și mi-e clar că președintele Duterte
‎și războiul intransigent ‎al guvernului său împotriva drogurilor
‎au accentuat supraaglomerarea
‎într-una dintre cele mai congestionate, ‎subfinanțate,
‎și primitive închisori din câte am văzut.
‎În ciuda acestui fapt, ‎conducerea, bandele și deținuții
‎par să facă față ‎prin intermediul guvernării la comun.
‎Pentru condiții mai bune ‎și reabilitare eficientă
‎acest loc necesită neapărat ‎investiții și resurse.
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop