Rove Central soningsanstalt på Salomonøyene.
Her huses landets farligste seksualforbrytere.
Jeg skulle ønske de tilga meg.
Og drapsmenn.
Hvorfor drepte du sønnen din?
Jeg kan ikke kontrollere sinnet mitt.
Tjue ganger kuttet jeg henne sånn.
Fengselet har alvorlig pengemangel.
Forholdene er helt jævlige.
Det er mørkt og skittent.
Det er ikke bra for et menneske.
Betongbur. Det er alt dette stedet er.
Og de er avhengige av kirka for å rehabilitere de kriminelle.
Jeg må kunne skille mellom rett og galt.
Takk for at jeg er frelst i deg, Herre.
Jeg skal tilbringe ei uke på Rove
for å finne ut om religion virkelig er løsningen.
Men det er ikke første gang jeg sitter inne.
Jeg heter Raphael Rowe.
Jeg ble dømt i Storbritannia for et drap jeg ikke begikk
og dømt til livstid uten prøveløslatelse.
Det tok meg 12 lange år å renvaske meg.
Nå reiser jeg verden rundt
for å finne ut hvordan livet er
i noen av verdens tøffeste fengsler.
Salomonøyene i det fjerne Stillehavet.
Hjem til over 700 000 mennesker
som i gjennomsnitt lever på bare seks dollar om dagen.
Landets eneste høysikkerhetsfengsel
har et ambisiøst mål om å rehabilitere ekstremt alvorlige lovbrytere
på et lite budsjett.
Jeg er bak i en varebil på vei til Rove fengsel.
Fengselet holder noen av landets mest voldelige lovbrytere.
Det er mordere, ran, tyveri.
En stor andel av fangene
sitter visst inne for voldelige seksualforbrytelser
mot kvinner og unge jenter,
noe jeg synes er vanskelig å ha med å gjøre.
Fengselet prøver å rehabilitere lovbryterne
blir jeg fortalt, men de har begrenset budsjett til å gjøre det.
Bare ved å titte ut ser jeg mye ekstrem fattigdom.
Kan de ikke investere i lokalsamfunnet, hvordan er da fengselet?
DAG 1
Jeg skal inn i løvens hule.
Jeg blir kroppsvisitert med en gang jeg går inn i fengselet.
Spre beina.
Jeg leter etter smuglervarer som skarpe objekter og sånt.
Små spisse ting som kniver.
Finner dere kniver?
-Kniver, ja. -Kniver?
Før jeg føres til fløyen, får jeg med meg det mest nødvendige.
Lås opp håndjernene.
Det er en lettelse, for de var vonde.
Er dette sengematta mi?
Ja. Dette er sengematta di.
-Og dette? -Pleddet ditt.
-Dette er pleddet mitt. -Ja.
-Dette er et håndkle. -Håndkle.
-Og puta mi. -Puta di.
I 2008 ble Rove omdøpt
til en soningsanstalt i stedet for et fengsel,
med en ny filosofi om rehabilitering snarere enn straff.
Men den store mangelen på penger er lett å se,
og jeg lurer på hvor mye rehabilitering som faktisk skjer.
Jeg er på vei til… Jeg tror det heter Echo Wing.
Akkurat nå kan jeg lukte noe helt forferdelig.
Den søte lukten av varm sol blandet med urin.
Det fysiske utseendet på dette stedet
tilsier at det ikke vedlikeholdes godt.
Vakten vil åpenbart at vi skal gå raskt videre.
Dette er et mørkt sted.
Jeg deler en celle med tre andre fanger.
Dette er A-fløyen.
-Er dette A-fløyen? -Ja.
Hei.
-Står til? -Greit.
-Jeg er Raphael. -Jeg heter Frank.
-Frank? -Ja.
Hyggelig. Hvor legger jeg den?
Du kan legge senga di her.
-Her? -Ja.
-Ok. -Det er plassen din.
Hvilken er din plass?
Dette er min plass.
-Der nede? -Ja.
Og denne plassen tilhører Mr. Alessio.
Alessio. Ok.
Og så tilhører denne plassen Mr. Junior.
Greit.
Så dette er cellen for fire menn inkludert meg, og dette er sengene?
Denne og disse her oppe?
Ja.
Jøss.
Tok det deg tid å bli vant til å sove på denne?
Ja. Første gang var det vanskelig.
Og nå?
Vi må øve på å akseptere det. Kanskje du blir vant til denne madrassen.
Hvem tegnet på veggen?
Det var Mr. Alessio som gjorde det.
Hva med aktiviteter?
Du ser sterk ut. Er det en treningssal her?
Nei.
-Har de ikke vekter? -Ingenting.
-Ikke noe sånt i fengselet? -Nei.
Og dette er badet deres?
Ja. Det er badet.
Ok.
Her skyller du ned.
Greit.
Og har de dusjer her?
Trenger du et sted å dusje, er det ute.
Du kan vise meg det. Ok.
Bare film.
-Ja, det er en hjemmelaget dusj. -Ja, hjemmelaget dusj.
Ok.
Det siste stoppet på omvisningen er et lite rom utendørs.
Det er fint. Det er en fin bakgrunn.
Det er i det minste frihet, ikke sant?
Ja visst.
Det var alt.
Dette er hele din eksistens.
-Cellen, korridoren… -Ja. Korridoren og dette.
De innsatte på fløyen min ser ut til
å få tiden til å gå frem til kveldsoppropet.
Ok. God ettermiddag.
Takk.
-Raphael Rowe? -Ja, sir.
-Alessio. -Ja, sir.
-Frank Firimolea. -Skjer'a?
-Det er alt. Introduser. -Ok.
Denne broren skal presentere seg. Han er vennen vår.
Jeg heter Raphael Rowe.
Takk for velkomsten.
Vi skal bare be Herrens bønn.
-Alle? -Ja, alle.
Selv om du ikke er religiøs?
Nei. Hvis du er villig.
Rundt 90 % av Salomonøyene er kristne,
og troen ser ut til å være sterk også i fengselet.
…forlat oss vår skyld, som vi òg forlater våre skyldnere.
Alle fangene ser ut til å være troende.
Vi har tre ledere,
en på fløyen, en sjef og en åndelig leder.
Ok.
Det var han som startet bønnen.
Her er den åndelige lederen hvis du vil møte ham.
Ok. Hallo.
Hyggelig. Og du er den åndelige lederen her.
Og hva er ditt ansvar som åndelig leder?
Jeg prøver å bringe guttene nærmere Gud
for å fortsette å reflektere over Bibelen.
Dele med dem.
Ok. Hvorfor tar du ansvaret for det?
Fordi jeg er oppdratt i en kristen familie.
Og hvorfor havnet du i fengsel?
Jeg ble tatt for en voldtekt.
-En voldtekt. -Ja.
Og hvor lenge må du sone?
Tre år.
Angrer du?
-Angrer du på forbrytelsen? -Ja.
Jeg mente ikke å gjøre det.
Det var en stor tabbe.
-Påvirket av alkohol. -Var du påvirket av alkohol?
-Var det første gang du gjorde det? -Ja.
Så havnet jeg her.
Jeg prøver å bli en ny person før jeg drar.
Alle har tatt imot meg med åpne armer her,
men det er fortsatt et skremmende sted.
Mitt førsteinntrykk er at forholdene er helt jævlige.
Det er mørkt, skittent og lukter vondt.
Den åndelige lederen som veileder dem er en voldtektsmann.
Han snakket om å ha voldtatt en kvinne under påvirkning av alkohol.
Det blir ei tøff uke. Det er sikkert og visst.
DAG 2
Det er min første morgen på Rove.
-Kan du hjelpe meg her? -Ok.
Så jeg bare ser på feltet?
Det er godt å se at det er litt aktivitet her i dag.
Den er helt klart ute.
En volleyballkamp.
Elleve, fem.
Det gir karene sjansen til å bruke opp litt energi
fra alle timene på fløyen.
Han har det bra.
Etter kampen tilbyr en av vaktene som har vært her lengst, Peter,
en omvisning i fengselet.
Tidligere har det vært programmer på Rove
der fanger lærer snekring, baking og sying.
Hva er dette?
-Det første er bakeriet. -Ja.
Det andre er klasserommet og skredderrommet.
Bakeriet fungerer ikke lenger. Skredderne måtte stenge under covid
og har ikke gjenåpnet ennå.
Andre programmer for fanger er også suspendert.
Er det mye rehabilitering her?
Faktisk ikke så mye, men vi prøver.
Vi gjør vårt beste.
Hva er denne blokken her?
Det er blokken for håndtering av fanger som oppfører seg ille og…
-Er det segregeringsenheten? -Ja.
-De utilregnelige holdes der inne. -Utilregnelige.
Uten penger til ordentlig helseomsorg
holdes psykisk syke innsatte sammen med fanger som straffes.
Jeg kommer nå til det de kaller segregeringsblokken.
Fanger bare… henger her.
Dette føles som et veldig skittent, deprimerende sted.
Så vidt jeg kan se nå,
er det svært få fasiliteter eller ansatte her
for hjelpe eller ta vare på disse fangene.
De har hengt opp klesvasken.
De har tepper, matter og pledd.
Ingen madrasser.
Det føles fortsatt som om det kommer lite luft inn og ut.
Betongbur. Det er alt dette stedet er.
Jeg har hørt at dette er et fengsel der de prøver å forbedre
rehabiliteringsprogrammene, men det er overhodet ingen tegn
til rehabilitering i segregeringsenheten.
Og jeg har sett mange sånne steder,
og straff som dette er virkelig straff. Dette er vanskelig.
Salomonøyene har en av verdens høyeste forekomster av seksuell vold,
men i motsetning til mange land
holdes ikke sexforbrytere unna den generelle fengselsbefolkningen her.
Jeg har ennå ikke spurt Frankie hva han sitter inne for.
Dette er ikke første gang du ble dømt. Du har begått andre forbrytelser.
Sist gang ble jeg dømt til fire år for væpnet ran.
Hvor ofte har du sittet inne?
Jeg husker ikke.
Husker du ikke hvor mange ganger du har vært her?
Hvor gammel var du første gang du havnet her?
Jeg var seksten.
-Seksten. -Ja.
Hvor gammel er du nå?
Trettiseks nå.
Så du har vært inn og ut av fengsel i 20 år.
Frankie ble nettopp løslatt fra segregeringsblokken.
Han tilbrakte mye av de siste to årene der.
Det må ha vært tøft.
Tøft.
Som du ser, er det ikke bra for et menneske.
Det er for mørkt og varmt.
Mistet du nesten forstanden?
Ja.
Det var følelser jeg aldri har opplevd før.
Jeg har ei kone. Jeg har to sønner.
Hvor gamle er sønnene?
Én er syv år gammel, og den andre er tre år gammel.
Så treåringen ble født rett før du havnet i fengsel.
Kommer han på besøk med den andre?
Han har ikke sett meg.
Ikke på to og et halvt år?
To og et halvt år.
Da jeg ble arrestert, var det ingen som besøkte meg.
-Ikke? -Ikke familien min. Ingen.
Frankie ble sendt til segregasjon
fordi han klarte å rømme fra Rove.
-Hvor mange var involvert? -Mange gutter.
Her er det vi brukte.
-Slåene. -Dere tok dem av.
Vi fjernet dem fra låsen,
og så brukte vi dem til å ødelegge det gitteret.
Så dere klatret opp, ødela det og klatret gjennom?
Vi hoppet over piggtråden.
Og kom dere ut.
-Og så løp vi. -Og løp.
Og etter to måneder arresterte de meg,
og så brakte de meg direkte til segregeringsblokken.
Sikkerheten er skjerpet siden flukten,
og etter en lang segregeringsperiode vil ikke Frankie prøve det igjen.
Mens vi har pratet, har de andre innsatte samlet seg
for kveldsgudstjeneste.
Jeg vil gjerne se hvor mye det betyr for dem.
Bønnetid. God kveld, alle sammen.
-God kveld. -Gud er god.
-Hele tiden. -Hele tiden.
Gud er god.
Det er ingen tvil om fangenes oppriktige religiøse lidenskap.
Jeg lurer på om det fører til endring.
Da jeg så på, var alle mennene hengivne til Gud.
-Veldig hengivne til Jesus Kristus. -Ja.
De blir følelsesmessig rørt.
Men alle er fanger. Alle har begått en forbrytelse.
Alle har gjort noe Gud, gode mennesker og kristne
ikke skal gjøre.
Ja. Da de sto overfor vanskelige tider her,
innså de at de hadde gjort noe galt.
Hvis du vier deg til å gjøre dette,
så må du gjøre det oppriktig eller ærlig.
Jeg er litt skeptisk, men jeg vil gjerne se
hvor mye styrken i deres religiøse tro hjelper fangene med rehabiliteringen.
DAG 3
I dag har jeg fått en av de få fengselsjobbene som fins på Rove.
Jeg ble bedt om å lete etter en som heter Mustin
som jeg skal hjelpe på kjøkkenet i dag.
Mustin?
Hei.
-Hallo. -Mustin? Hei.
-Jeg ble bedt om å hjelpe dere. -Ok. Bra.
Å jobbe på kjøkkenet er en belønning for god oppførsel.
Dette er til middagen.
-Ok. Skal jeg gjøre det? -Ja.
Ja. Så det er ikke det du gjorde utenfor?
Nei. Vi lagde ikke mat ute.
Det er konene våre som lager mat.
Konene lager mat. Lager ikke menn mat?
-Nei. -Hvorfor ikke?
Det er vår kultur. Kvinner gjør alt husarbeidet.
Selv nå?
Selv nå.
Og hvordan har livet vært i fengsel?
Veldig tøft. Du ser på deg selv som et null.
Hvor lenge har du vært i fengselet?
Fjorten år, ni måneder.
Det må være for drap.
Ja. Hjelp meg å løfte ned denne gryten.
Vær forsiktig, min venn.
Dette er veldig tungt.
Ja. Du er tøffere enn meg.
-Klar? -Ja.
Nå.
Ja. Gryta der.
Den er tung.
Gjør du det med én hånd for å vise styrke?
Ja.
-Oppå? -Ja.
-Ja, kompis. -Vent litt.
Jeg serverer. Lukker du dem?
Ok.
Her.
Hvor mange? Og hvor setter jeg dem? Her?
-Sett dem der borte. -Ok.
Nei. La meg gjøre det.
Hvem drepte du?
Min egen sønn.
Hvor gammel var han?
Omtrent ti eller 11 år gammel.
Du må sette fem av samme størrelse sammen.
Så vi ikke tar for mye plass.
Mustin.
Ja?
Hvorfor drepte du tiåringen din?
Jeg mente ikke…
…å drepe ham, men jeg trodde jeg straffet ham
slik en far skal straffe en sønn.
Du straffet sønnen din, men drepte ham?
Og… ved et uhell
døde han.
Hva hadde han gjort?
Han stjal den andre naboens vannmelon.
Det gjorde meg sint, og jeg kan ikke kontrollere sinnet mitt.
Sønnen din stjal naboens vannmelon, og som straff drepte du ham?
Jeg pisket ham, og derfor døde han.
Brukte du hånda di, eller var det…?
-En pinne. -En pinne.
Du må ha visst
eller sett, Mustin, at du gikk for langt.
Det er vanskelig å beskrive.
Det er så fryktelig,
og jeg angrer.
Jeg begynte å lære meg nye ting i fengsel.
Mustin har visst endret seg veldig,
og det ser ut til at det er grunnet troen og ikke noe rehabiliteringsprogram.
Da jeg tok imot Kristus som min herre og frelser,
fant jeg noe i skriftene,
Johannes' første brev, kapittel 1, vers 9.
"Bekjenner du dine synder, er jeg trofast
og rettferdig tilgir alle synder
og renser deg for all din uhederlighet."
Det oppmuntrende budskapet gir meg håp.
Det endret tankegangen min.
Hva gjør du når du slipper ut?
Jeg vil hjelpe lokalsamfunnet mitt.
Tror du de ønsker deg velkommen etter det du gjorde?
Ja.
De er allerede klare til å ønske meg velkommen.
I vår egen kultur og i kristen lære
har vi måter å løse alle slags problemer på.
Å akseptere hverandre. Å tilgi hverandre og elske hverandre.
Sånn begynner vi et nytt liv med familiene og lokalsamfunnet.
Samme hvordan det skjedde
ser Mustin ut til å ha avfunnet seg med forbrytelsen,
og når tiden kommer, er han klar til å dra hjem.
Så du gir den til neste fyr, og han deler den ut til blokken.
Så jobber jeg med en annen fange.
Christopher.
-Hei. -Hei.
Hvor skal denne?
Følg skiltene.
Den andre delen av jobben har vært å distribuere maten.
Jeg vet ikke hvordan den smaker, for jeg har ikke fått smakt den ennå,
-men boksene er veldig varme. Hei. -Hei.
Der har du det.
Ris, nudler og kål?
Ja.
Med litt… Det lukter fisk.
Ja.
Fjorten.
Femten.
Gjør du samme jobb hver dag?
-Ja. -Hver dag?
Ja, hver dag.
De to siste.
Ja.
-Takk, sir. -Ja.
Gjør vi dette nå?
Dette fengselet er et lite samfunn,
og hvis du har fiender, er det vanskelig å unngå dem.
Christopher virker engstelig.
Du virker nervøs. Går det bra?
Det er veldig vanskelig for meg.
På hvilken måte?
Det fins noen menn som bare vil slåss.
-Ja. -Hvorfor er du i fengsel?
Hva gjorde du som folk ikke liker?
Drap.
Derfor havnet jeg her.
Noen av slektningene til den som døde er også her.
Fortell meg historien. Hva skjedde?
Fem menn fra landsbyen deres
voldtok dattera mi.
Voldtok dattera di?
Ja.
Hvor gammel var dattera di?
Femten år.
Hun var min første datter. Jeg elsket henne så høyt.
Christopher tok hevn på ei uskyldig skolejente,
også 15 år gammel,
som kom fra samme landsby som voldtektsmennene.
Jeg ble overveldet av sinne.
Det var derfor jeg drepte. Jeg kuttet begge beina hennes.
La et tau rundt halsen hennes og bandt det til toppen av et tre.
Er personen du drepte slektningen til noen av karene her inne?
Ja.
Er de redde for deg, eller er du redd for dem?
Jeg er redd for dem.
Han er redd.
De lovte å drepe meg.
Om det ikke er noen andre i nærheten, dreper de meg.
Denne tragiske historien er kanskje ikke ferdig ennå.
DAG 4
Vold utført av kvinner er ekstremt sjelden på Salomonøyene.
Det er bare seks kvinner i fengsel i hele landet,
og alle holdes i en adskilt blokk her på Rove.
Jeg er nysgjerrig på å finne ut hvordan forholdene er.
Jeg blir møtt av Elizabeth.
Hei, god morgen.
God morgen.
-Kan du vise meg rundt? -Ja.
Vi har cellene.
Så det er her du sover?
Jeg sover der.
Dere har litt privatliv. Det har ikke mennene.
-Ikke det? -Nei.
Og det lukter godt her. Det føles rent.
Dette er celle to.
-Ok. Og dette er celle nummer tre. -Og dette er celle tre.
-Bare én person her? -Én person.
Hun hadde mentale…
-Ok. -Så hun bor alene.
-Hun har mentale problemer. Ok. -Mentale, ja.
Fordi hun drepte bestemora si.
Drepte hun sin egen bestemor?
Ja. Skar henne opp i tre deler.
-Skar henne i tre deler? -Tre deler.
Armene ut. Her. Bein.
Og dere må bo med henne
uten å vite når hun kan vende seg mot en av dere?
-Det er nifst. -Det er… Ja.
-Er du redd? -Jeg er redd.
Blokken er fortsatt enkel, men den er mye renere enn herrefløyen.
Det er mye kjøligere her.
Og disse kvinnene virker mye travlere enn mennene også.
Det er fantastisk.
Hva brukes disse til?
-Det er ei dørmatte. -Denne er veldig pen.
Elizabeth hevder at hun bare er her
fordi hun ble tvunget til å bryte loven av en voldelig mann,
men jeg kan ikke bekrefte alt hun sier.
Hvordan havnet du i fengsel?
Det har med økonomi å gjøre.
-Økonomi. -Jepp.
-Svindel? -Ja.
Hvorfor gjorde du det?
Kjæresten min ba om penger hele tiden,
men jeg hadde ikke nok til å gi ham.
Han slo meg om jeg ikke ga ham penger.
-Hadde han slått deg før? -Ja.
Ser du alle arrene her?
-Gjorde han det? -Ja.
Han kastet stein på meg.
Dysfunksjonelle forhold mellom menn og kvinner
her på Salomonøyene
ser ut til å ligge til grunn for mange av forbrytelsene.
Jeg vet at en stor andel av mennene sitter inne for seksuelle overgrep.
Hvorfor er det et problem i dette landet?
Vi er ikke viktige.
Så de kan gjøre hva de vil,
som å angripe kvinner, seksuelle overgrep.
De vet at det er ulovlig, men de fortsetter å gjøre det.
Hvorfor tror du det er en del av kulturen at menn tror at de kan gjøre sånt
og slippe unna?
Kanskje noen av dem mangler utdannelse.
Og som oftest når de er fulle.
Hva med kvinner? Hva kan dere gjøre for å beskytte dere?
Det eneste vi kvinner kan gjøre,
er å respektere mennene,
og mennene må også respektere oss.
Før jeg drar, avslutter kvinnene møtet med en bønn.
Takk for at jeg er frelst i Jesu navn.
Og jeg ber. Amen.
Hjelp meg
Ja, jeg gråter til deg
Jesus, jeg overgir meg
Jeg overgir meg
Du er solen jeg ser
Tro er det eneste fangene her,
både menn og kvinner, føler at de kan holde fast i.
På min fløy synger Frankies venner sine egne lovsanger
om å finne håp for fremtiden utenfor fengselet.
Det er pidginspråket vårt.
-Ok. -Som gebrokken engelsk.
Som en kristen sang, kan vi si.
Ok.
Den snakker om åndelig frihet.
Så jeg er fri på grunn av din kjærlighet.
Det er det de…
-Fri i sinnet? -Ja.
DAG 5
Fengselet har ikke nok penger til rehabiliteringsprogrammer for alle,
men det har invitert kirka til å holde et 12-ukers kurs,
som alle sexforbrytere her må møte opp på.
Jeg har hørt at John, som ikke hans ekte navn, tar kurset.
Han er dømt for alvorlige seksualforbrytelser
med flere ofre, så jeg vil finne ut hvilke fremskritt han gjør.
Dette er cellen min.
-Kan du sette deg der? -Ja visst.
-Jeg tror han vil lukke dørene. -Jeg føler meg litt usikker.
-Gjør du? -Folk stirrer på meg.
De har kanskje noen negative planer, hemmelige feller. De vil drepe meg.
Gjøre noe med meg.
Hva ble du siktet og dømt for?
Fire tiltaler.
Uanstendig overfall.
Hva tenker du om det nå?
Det du gjorde?
Jeg skulle ønske de tilga meg.
Jeg har sagt meg skyldig og tar ansvar for dette.
Mange mennesker, og særlig ofrene, har blitt påvirket av det du har gjort.
Og det du gjorde var avskyelig.
Og jeg har ingenting å si om det.
Det stemmer.
John virker oppriktig angrende,
men tonen endrer seg når vi diskuterer dommen
han ble gitt for sine forbrytelser.
Hvor lang fengselsdom fikk du?
Seks års fengsel, og jeg ble overrasket
fordi det ikke burde ha vært sånn.
Synes du straffen din er for lang?
Sammenlignet med andre,
der de har hatt penetrerende omgang med døtrene sine.
De dømmes til fem år.
John inviterer meg til et møte
med en pastor som jobber med seksualforbrytere i fengselet.
Vi kaller det et trosbasert seksualforbryterprogram.
God morgen.
-Dette er pastor Titus Rory. -Ok. God morgen.
God morgen. Dette er Raphael. Han skal være med oss i dag.
Med dine ord, hva har du lært av timene?
Det hjelper meg å endre tankegangen og mentaliteten min.
-Kvinnene. -Ja.
De skal behandles med likeverd og respekt.
Hvordan man forholder seg til kvinner. Når du ser dem, er de ikke gjenstander
du kan bruke. De er skapt i Guds bilde.
Kvinner og menn har like stor verdighet og verdi.
Jeg har et problem.
I ånden.
Når jeg drar herfra,
skal jeg prøve… Ikke prøve, jeg må gjøre det.
-Med Guds hjelp. -Ja.
Med Guds hjelp må jeg se…
…hva som er rett og galt.
Ja.
-Takk. -Takk.
Takk. Godt å se deg igjen.
Pastor Titus har jobbet med sexforbrytere på Rove
de siste åtte årene.
Er det utfordrende for deg å måtte takle en så høy andel fanger
som har begått sånne lovbrudd?
Det er veldig utfordrende.
Det er viktig at de påtar seg ansvaret
for forbrytelsene de har begått.
Da er det trolig at de ikke gjør det igjen.
Du fokuserer på dem som har havnet i fengsel,
men ser du det som et større problem?
Ja, absolutt.
De som ikke jobber, er de som havner i trøbbel.
Satan finner arbeid for dem som ikke har noe å gjøre.
De kan si: "Ja, jeg vil forandre meg",
men utfordringen kommer når de drar.
Jeg var med på en time med pastor Titus.
Det ser ut til å være temaet blant de innsatte
at de bruker sin nyfunne religiøse hengivenhet
for å si: "Jeg gjør det ikke igjen."
Det holder ikke. Disse trangene, disse fristelsene som ledet dem
til å gjøre det de gjorde utenfor,
voldta kvinner,
barn…
…tror jeg ikke reduseres ved å omfavne Gud.
Men når det er sagt, har de i alle fall noen.
De har i det minste noen i fengselet
som prøver å trenge inn i tankegangen deres
og fortelle dem at det de har gjort er galt.
At de ikke bør gjøre det igjen når de slipper ut.
Bare tiden vil vise om de faktisk lar seg påvirke.
DAG 6
I dag reiser jeg utenfor Rove fengsel
med to innsatte som er blant de heldige få som sendes til Tetere gårdsfengsel
for å sone ferdig.
Her kan fangene lære yrkesferdigheter.
Hvor lenge satt du inne?
I fem år.
Det er en veldig humpete tur.
Og hva føler du nå i denne bilen?
-Jeg er veldig glad. -Glad?
Jeg er så glad for at jeg forlater straffestedet.
Hvilken forbrytelse begikk du?
Voldtektsmann.
-Var du tiltalt for voldtekt? -Ja.
-Og hva med deg? -Incest.
Incest?
Ett tilfelle?
To tilfeller av incest. To.
Gjentatte ganger
når jeg skal spørre dem hva de har sittet inne for,
vet jeg nesten svaret.
Det er seksuelle overgrep mot kvinner og unge jenter.
Men det sjokkerer meg fortsatt.
Når jeg ser dette fengselet, føles det som en annen verden.
Det er veldig annerledes enn Rove.
Det føles friere.
Fangene her har mye større frihet til å vandre.
Og mange av fangene får flere muligheter fordi de er pålitelige.
Det er for øyeblikket bare 36 innsatte her.
De har fortjent plassene sine takket være god oppførsel.
Jeg tror dette er fyren jeg skal møte.
-Du er Joseph? Jeg er Raphael. -Hei.
-Ok, Raphael. -Ja.
Joseph tilbringer dagene med å ta seg av husdyrene.
-Så vi jobber der i dag? -Ja.
Min jobb er å passe på grisene.
Gi dem mat.
Du skal rydde opp.
Det stinker.
Ok. Kom.
-Hva gjør vi nå? -Der og der.
Ok. Flytt dere.
Bra. Gå.
Dette er drittarbeid.
Se på denne lille søtnosen.
-Ja. -Og den er enda mindre.
En liten baby.
En liten baby. Han er to uker gammel.
-To uker. -Ja.
Ok, nå du.
Får du betalt for arbeidet?
Tre dollar om dagen.
-Salomon-dollar? -Ja.
Det tilsvarer 35 cent per dag.
Se. Du har allerede bæsjet igjen.
Gå.
-Du kan blande det. -Støyer de fordi de lukter maten?
-De lukter den. -De vet at de får mat.
Ja.
-Sementen er ren, så vi putter den… -Ok.
-Nok? -Ja, nok.
Hvorfor gjør jeg alt det harde arbeidet? Du hviler i dag.
-Får meg til å gjøre jobben? -Ja.
Jeg vil ha én av dine tre dollar.
Ja.
Joseph har vært i fengsel i 15 år
og forteller meg at han soner livstid for drapet på kona si.
Vi sov den natta, og jeg drømte.
Hva var drømmen?
Jeg drømte om faren min og to andre menn.
Jeg trodde de to mennene
ville forgifte meg.
Så jeg ble sint,
tok en kniv og stakk henne.
Jeg tror jeg hogg henne sånn 20 ganger.
Tror du at fengselsoppholdet
har fått deg til å endre deg? Tenker du annerledes?
Ja. Jeg har lært å styre temperamentet mitt
og sinnet mitt.
Gud vil at vi skal elske hverandre.
Hva håper du for deg selv i fremtiden?
Jeg skal bygge en bygning til svinedrift og fjærfedrift.
Og dyrke grønnsaker.
Joseph kan bli løslatt om noen måneder,
og jeg håper han kan prøve seg på et nytt liv som bonde.
Tetere gårdsfengsel har gitt ham en sjanse.
Sammenlignet med Rove har dette stedet muligheter.
Karene utvikler ferdigheter de kan søke jobb med på utsiden.
Så dette stedet har definitivt mer å tilby fanger enn Rove.
Når jeg kommer tilbake til fløyen på Rove, føles den dystrere enn noensinne.
DAG 7
Ok, én. Start.
Tell. Én.
To.
Det er min siste dag på Rove Central soningsanstalt.
-Sikker på at det går bra? -Ja. Det holder.
Jeg kom for å ta farvel fordi jeg blir sluppet ut.
-Greit? Tiden min er over. -Ok.
Nå er tiden din kommet.
Stor glede, eller noe.
Jeg kan bare ønske dere hell og lykke i fremtiden.
Jeg håper dere ikke kommer tilbake.
-Ja. -Ja.
-Tusen takk. -Takk.
Før jeg drar, vil jeg snakke med fengselsdirektøren kommandør Needy.
Går det bra?
Hun er den første kvinnen i jobben og har bare hatt to måneder
på å gjøre inntrykk.
Det første som slo meg
da jeg kom inn, var tilstanden til fengselet.
Lukten av kloakk, at det er søppel overalt.
Jeg har sett rotter og kakerlakker.
Det avhenger av hvor mye penger myndighetene gir oss.
Jeg forstår at rene omgivelser
er et veldig viktig aspekt å vurdere for ansatte og fanger.
Vi har tatt opp problemet med ledelsen,
og de har tatt problemene til vurdering.
Det er godt å høre at du har hensikter
og anerkjenner det jeg ser.
Og jeg møtte pastor Titus
og snakket med ham om det trosbaserte programmet.
Hva synes du om utfordringene med å ta seg av en seksualforbryter?
Jeg tror behandlingen og programmene er veldig hjelpsomme.
Men på lang sikt tror jeg vi trenger
en form for psykologisk rådgivning
for å behandle den indre atferden.
Dette blir veldig langsiktig drøm,
men så lenge jeg jobber i fengselsetaten,
er det dette jeg vil jobbe for å oppnå.
Kommandør Needy og teamet hennes har ambisiøse planer.
Men før de får ressurser til å rehabilitere de innsatte,
må de benytte seg av kirka og mennenes tro for å endre noe.
Det fins positive initiativer både her på Rove og Tetere,
og innesperring hindrer mennene i flere lovbrudd,
men de har begrensede ressurser.
Og frem til samfunnet endrer seg stort utenfor fengselet,
vil rehabilitering av disse mennene fortsatt være en enorm utfordring.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson