När ett forskarlag startar en expedition gör de inte allt på en gång.
De skapar en bas med resurser
så att de alltid har nånstans att återvända.
När vi närmar oss slutet och tar farväl
viskar mitt hjärta detta:
"Ni har bara ett liv att leva, Techtroppisar, så lev det."
Men vi jobbar fortfarande den här veckan, va?
Ja. Sätt igång.
Så det är viktigt att ha en bra bas.
Titta vad tomt det är. Det är skrämmande.
Jag gillar det. Det är lugnande.
Sammy, eftersom du åker till Antarktis,
och min kula ska förvandlas till en amulett
som jag ska bära runt halsen resten av livet…
Jag minns inte att läkaren sa det.
Det var underförstått. Poängen är att många saker når sitt slut.
Jag är fortfarande inte antagen till Antarktis-programmet.
Jag ringde dem 11 gånger,
och de sa till slut att jag är med om inget oväntat händer,
så det känns bra.
Då är det bara en sak kvar att göra. Avskedsfest.
Vi kallar det Zahids kulbal.
Nej, Punggalan.
Nej.
Festikeln.
Okej. Vi väljer nåt bra.
Vi kan ha fest. Jag struntar i namnet.
Verkligen? Du brukar vara mot fester.
Inte den här gången. Jag måste stimulera min hippocampus.
Det låter inte lämpligt.
Min hippocampus.
Det är delen av hjärnan som har hand om navigering,
minnet och känsloreglering.
Jag tror inte att min funkar så bra. Jag kan inte navigera eller minnas nåt.
Efter att ha tillbringat tid i Antarktis
krympte tyska forskares hippocampus med sju procent.
Kan du tänka dig?
Faktiskt inte.
Det är så platt och vitt där att deras hjärnor inte stimulerades nog.
Så forskare rekommenderar att man tränar sin hippocampus
med aktiviteter som pussel,
aerobicsövningar och umgänge.
En fest presenterar många möjligheter för hippocampusstimulering.
Som du vill, polaren. Vi ska svänga loss!
Förlåt.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Du gör det verkligen. Du sticker.
Ja.
Det är väl inte på grund av mig?
Nej.
Du om nån vet att jag aldrig velat vara här.
Om du vill prata…
-Jag är inte redo att… -Okej.
Jag fick en inbjudan till din brors avskedsfest,
och jag vill gå.
-För Sam. -Ja.
Är det konstigt?
Du borde veta att det även är en fest för en testikel, så…
Japp.
Inbjudan var väldigt tydlig.
Det är inte konstigt. Du borde komma.
Okej.
Kommer din pappa att vara där?
Ja, antagligen. Hur så?
Vad fan gjorde du?
Sa du till Izzie att hon inte var bra för mig? Varför?
Nej. Hon kom hit för att prata med mig,
och det bara slank ur mig.
Jag är ledsen om det sårade henne, men det jag sa var sanningen.
Nej, det var det inte,
men det kvittar för du fick som du ville ha. Vi gjorde slut.
-Jag är ledsen. -Nej, det är du inte.
-Case. -Prata inte med mig.
Casey.
Vad?
-Du vet att jag älskar dig, men… -Varför måste du börja med det?
När nån börjar med det vet jag att nåt hemskt kommer. Vad?
Du är för hård mot Izzie.
-Du ger henne inte en chans. -Okej, jag fattar.
Det är alla mot mig. Jag fattar.
Pappa, du måste komma på ett hjärnförstoringsevenemang på lördag.
Jag jobbar på lördag, men om det är viktigt kan jag byta skift.
Vi tar farväl av Zahids testikel.
Jag behåller mitt skift.
Goda nyheter, mamma.
Du har en chans att gottgöra dig efter pemmikan och hoosh-katastrofen.
Hjälp mig planera en fest.
Jag tror inte att jag behöver gottgöra det.
Jo.
Men jag tänkte köpa nya väskor åt dig till din resa.
Har programmet skickat en packlista? Jag måste veta vad vi har att göra med.
Inte än.
Jag ringer dem och frågar.
Snälla, låt bli. Jag vill inte att de ska tro att jag är en bebis.
Nej då. Bebisar åker inte till Antarktis. Vuxna män behöver också en packningslista.
Men inte deras mammor.
Jag får väl gissa mig till nåt. Men det är ditt fel om det blir fel.
Bra.
Låt oss diskutera festen.
Temat är testiklar.
Nej, testikel.
Okej.
Jag gör runda saker, men det blir inte för realistiskt.
Det låter okej.
Fast Zahid bad om köttbullar från Ikea.
Man skulle inte tro att en möbelaffär gör goda köttbullar,
men han älskar dem.
Dåliga nyheter.
Wendy föll.
-Va? -Wendy.
Du vet, servitrisen. Vår nya potatis.
Åh, precis. Jag undviker potatisen.
För många dåliga minnen.
Hon halkade på isen och stukade vristen.
Det är illa. Tredje graden, och det finns bara tre.
Åh nej, den stackaren. Ska jag skriva på ett kort?
Nej.
Gissa igen.
Men chefer bär inte potatisen.
Det är oftast sant, men det är en nödsituation.
Vi behöver en potatis. Ledningen insisterar på det.
Varför gör inte du det?
Kom igen. Mina fötter passar inte genom hålen.
Dina fötter gör det.
Vi behöver dig.
Sal E. behöver dig.
Dra dit potatisen växer.
RYGGSÄCKAR
Okej, jag drar.
Ha kul på festen.
Snabb fråga. Om du var på väg till Antarktis,
skulle du hellre ha en stor, ful ryggsäck eller en robust persedelpåse?
Ryggsäck, definitivt.
-Verkligen? -Ja.
Jag tänkte mig persedelpåsen.
Jag vet inte hur mycket utrymme han behöver.
Jag ringer dem snabbt.
Aktivitetsexpeditionen. Lämna ett meddelande.
Hej, det här är Elsa Gardner.
Jag har frågor om konstprogrammet i Antarktis.
I synnerhet söker jag hjälp med att välja bagage.
Snälla, ring tillbaka.
Mitt nummer är 203 145 7539. Tack, hej då.
-Sam bad dig att hålla dig utanför. -Ja, och det gör jag. Nu.
Ha det så kul.
Lite hjälp vore trevligt.
Jag skulle gärna hjälpa dig,
men jag är upptagen med att stimulera min hippocampus.
Att äta mat som är rik på omega-3 är ett sätt att göra det på,
därav sardinerna.
Smart. Fyll stället med fiskstank precis innan festen.
Damerna kommer att älska det.
-Tror du? -Bara om de är katter!
Kom och hjälp mig.
Paige är här och kommer med gåvor.
-Hej, Paige. -Hej.
Vad har du åt mig?
Jag tänkte på vad som skulle vara mest användbart,
så till Zahid:
en bekväm kudde att sitta på efter operationen.
På riktigt?
Bara en äkta vän tänker på ens kulors bekvämlighet.
Jag ska tänka på dig varje gång den rör min pung.
Det behövs inte.
Och till min lilla snöman:
varma vantar.
De tillåter 40 procent mer fingerfärdighet än vanliga vantar.
Perfekt för att teckna.
Jag visste inte att man kunde mäta fingerfärdigheten i vantar,
men tydligen kan man det.
Okej. Tack ska du ha.
Nej, tack ska du ha för den distraherande shoppingrundan.
Det suger bara.
Det känns som om alla går vidare,
och jag är tillbaka i potatislandet.
Jag skulle byta plats med dig på studs.
Nej, jag vet. Jag ville inte verka okänslig.
Men Sam tittade in i sin pingvins ögon och insåg sitt syfte.
Men… vad är mitt syfte?
Var är min magiska fågel?
-Vad är det som luktar? -Sardiner.
De har mycket orakel-3.
De får mig att vilja spy.
Som tur är har vår första gäst anlänt,
så nu kan jag stimulera min hippocampus genom att umgås.
Så, hur är det?
Åh, jag… Jag berättade just.
Det här är väldigt fruktigt.
Så nyttigt.
Vad mycket folk.
Jag ska gå och mingla.
Är du okej? Vill du mingla?
Nej. Hälsa alla från mig.
Okej.
Hej, vänner!
För att hedra mina nedre delar kan vi diskutera mina största byxor.
Jag säger mina vinröda manchesterbyxor.
Vad säger ni?
Ljusblåa chinos.
Vill du ha dina hörlurar?
Nej tack.
Min hippocampus behöver stimuleringen.
Efter allt jag har gjort måste jag ge mig själv
all chans att lyckas i Antarktis,
även om det är svårt.
I så fall… vill du dansa?
Dans och annan motion lär vara bra för hippocampus, så okej.
Vad fina ni är.
-Kommer Izzie ikväll? -Ja, jag tror det.
Cool tatuering.
Tack. Det är stick'n'poke.
Jag gör dem själv.
Jag har en kyckling på foten och ett hjärta på häcken.
Paige skickade en bild av sin häck en gång.
Det stämmer.
Du är verkligen begåvad.
Vill du ha en? Jag har kittet i bilen.
Nä. Jag skulle nog skaffa nåt dumt som jag ångrar.
Okej.
Varför skickade du henne en bild på din häck?
Inte bara till henne, hela familjen.
AKTIVITETSEXPEDITIONEN
Hej. Hallå?
Ja, tack för att du ringde.
Jag hade bara några frågor.
Åh nej.
Tack.
Cherry. Lemon.
Mina favoritträdfrukter och burleskdansare.
Välkomna till mitt pungparty.
-Hej, Zahid. -Tråkigt att höra om familjejuvelerna.
Vad gör du här ute?
Jag vet en hemlighet jag inte borde veta.
Åh, smaskigt.
Vad är det?
Jag kan inte berätta. Det är för hemskt.
Sams Antarktis-program ställdes in. För lite folk.
Jag vill inte veta.
Inte jag heller.
-Vad gör vi? -Jag vet inte.
-Stackars Sam. -Jag vet.
Han var så glad över resan.
Han åt nästan sardiner.
Jag är ledsen. Du behöver inte tänka på det här också.
Skojar du?
Jag tänker alltid på Sammy.
Precis som köttbullarna från Ikea.
Jag borde berätta.
Och du borde dansa med dina strippor så att de kan återgå till jobbet.
Ja.
De jobbar bara när de känner för det
och Lemon sysslar med daytrading, men visst.
Hej, Sam. Hur mår din hippocampus?
Ganska bra, men jag tror att jag har fått tillräckligt med stimulering här ute,
så jag ska gå till mitt rum och göra tysta små gruppövningar.
Jag messar när det är din tur att komma in.
Titta! Det är min tur att komma in.
-Det här är ett jättebra system. -Tack.
Jag fattar.
När en fest blir för mycket går jag och mina vänner och köper varmkorv.
Vi har till och med ett namn. Mid-party hot dog crew.
Jag går hellre in på mitt rum.
Vi ses.
-Var det du som ringde? -Ja.
Jag tog ut soporna, och jag tror att hon är förvirrad.
-Är det hon? -Ja.
Lillian?
Känner du henne?
Ja.
Okej.
Klar.
Snyggt. Korsord är kul.
Jag skulle göra dem även om de inte vore bra för min hippocampus.
Absolut, hjärngympan är bara en bonus.
Jag hade gärna stannat hela natten,
men jag måste jobba. Plikten kallar.
Det har blivit ett riktigt skitjobb nu när jag är tillbaka i potatisen.
-Hej. -Hej, Sam.
Grym fest.
Får vi gömma oss här med dig?
Det är perfekt tajming.
Paige skulle precis gå.
Så,
vem vill lära sig tyska?
Jag.
Fan, vad jag hatar mitt jobb.
Hej då, Paige.
JAG KOMMER INTE.
CROWLEY ORDNADE EXTRA TRÄNING FÖR ATT VÅR STJÄRNA STACK.
Jag fick det andra erbjudandet,
men elektronik, apparater, det är mitt hjärta.
Kan jag verkligen känna detsamma för madrasser?
Kanske det.
Eller så kan du öppna en egen elektronikaffär.
Ja. Jag kan kalla den Bobtropolis.
Det är ingen dålig idé.
Jo, det är det.
Hej. Mid-party hot dog crew?
Mid-party hot dog crew!
Ja. Coolt.
Bobtropolis.
Ich heiße Sid.
Ich heiße Sam.
Nej, det uttalas ich.
Ich.
Itch.
Med mer slem, ich.
Ich.
Jag vet inte, Sam.
Är du säker på att det här är bra för hjärnan?
För det känns inte bra för min.
Ja, att lära sig ett nytt språk är det bästa man kan göra för hippocampus.
Hej, mamma. Ich heiße Sam.
-Ich. -Jösses.
Sam, får jag prata med dig? I enrum?
Ses sen.
Vi ses.
Wie geht's? Det är "läget" på tyska.
Eller: "Was ist los?"
Det är om Antarktis.
Jag gillar det redan.
Ja, det är inte…
Tänker du inte svara? Det är pappa.
Doug? Hej.
Ja, jag är fortfarande på Sams fest.
Va?
Min mamma?
Okej, ja.
Okej, vi ses hemma.
Mamma, är mormor okej?
Jag tror det. Men jag måste gå.
Va? Varför det?
Så hon berättade?
Jag beklagar.
Om min mormor?
Nej, Antarktis. Är din mormor okej?
Jag tror det. Vad är det om Antarktis?
Att programmet är inställt?
Inställt?
Har det ställts in?
Berättade du inte?
Jag skulle precis.
-Visste du? Hur då? -Hon ringde dem.
-Jag bad dig att inte göra det. -Det handlade bara om bagage.
Du lägger dig alltid i, även när jag ber dig att inte göra det.
Nu är programmet inställt,
och jag borde inte ens veta det än,
och det är ditt fel!
Jag är ledsen.
Hon försökte bara hjälpa till.
Det gjorde hon inte.
Du förstörde det.
Och nu vill jag vara ensam.
-Sam, raring… -Ensam!
Så du ska tillbaka till din gamla skola. Hur så?
Inte vet jag.
Det kändes som om Clayton sa åt mig hur jag borde vara.
Gjorde en skola det?
Ja, typ.
Alla där uppför sig och pratar på ett visst sätt.
Till och med GSA. Jag kände att jag inte passade in.
Passade du in på din gamla skola?
Nej.
Du är körd.
Kanske det.
Min skola var inte heller bra. Den var okej, men det fanns ingen som jag.
Vad sägs om college? Är det bättre?
Ja och nej.
Människor är fortfarande människor,
men du känner dig själv bättre, och det betyder nåt.
Det betyder faktiskt allt.
Du, vill du tatuera mig?
Är du säker?
Ja.
Låt mig hämta mina saker.
Okej.
Mamma?
Elsa!
Vi äter glass.
Rocky road.
Det är kul att se dig, mamma.
Mår du bra?
Bättre än bra.
Vi har kul. Eller hur?
Ja, det har vi.
God natt, mamma.
Tack, gumman.
Det är så trevligt att vara hemma hos dig.
Ja, det är trevligt.
Tack.
Självklart.
Nej, inte självklart.
Hon har inte varit snäll mot dig en enda gång i sitt liv.
Du behövde inte göra det.
Det handlar inte om henne.
Bord nummer sju har födelsedagsfest, så vi behöver en potatisdans.
Om jag minns rätt så kan du alla stegen.
Jag är för varm för stegen. Det är tusen grader i den här.
Och den är illaluktande och trång.
Min hand är svettig för det finns ingen plats för mobilen.
Varför har inte potatisen fickor?
Det här borde pigga upp dig.
Ledningen är glad att vi hittade en potatis så snabbt.
Verkligen?
Nämnde de mig?
Nej. De är nöjda med mig. Men vi är ett team.
Så, bord sju. Och var försiktig med ungen i grönt.
Han spydde tidigare. Jag vill inte att han spyr på potatisen.
Hon skaffade tatueringen.
-Ursäkta? -En vän.
Hon ville skaffa en tatuering och var rädd,
men hon bara gjorde det ändå.
Inspirerande. Få se din potatisdans nu.
Nej.
Va?
Nej. Jag har också varit rädd.
För att misslyckas igen, för vad mitt nästa steg är.
Men vet du vad?
Vad jag än gör härnäst
gör jag det klädd som mig,
inte en dum potatis.
Jag säger upp mig.
Va?
Farväl, Laird.
Tänk på det du gör.
Om du går nu blir ledningen rasande.
-De låter dig aldrig komma tillbaka. -Bra.
Jag menar det. Du kommer aldrig att jobba här igen.
Alla nio och en halv restauranger är körda.
Jaså?
Det här är vad jag tycker om det.
"Punga ut", sa vi.
Så han pungade iväg,
min fina kula.
Okej, vem vill läsa sin haiku till min testikel?
Trist att du åker.
När jag fick veta: Åh nej.
-Vi lär sakna dig. -Ursäkta mig.
Sammy, jag kommer in.
Hej, Casey. Brown sugar här. Är du med Sam?
Sam.
Du hittade mig.
Du sa att det var lugnande.
Du har rätt. Det är det.
Är du okej?
Nej, jag är arg.
Jag jobbade så hårt med all träning och alla förberedelser.
Jag gjorde allt jag måste, men nu får jag inte åka,
och jag har inget annat planerat.
Jag är ledsen.
Jag med.
Jag med, självklart.
Jag tror att jag är bi.
Självklart. Du hade en pojkvän och sen en flickvän.
Det är inte alltid så simpelt, men okej.
Jag har aldrig sagt det högt förut, så…
Hur känns det?
Jag känner mig lättad.
Jag är jätterädd.
Sam?
Vi ska krama honom hårt nu, okej?
Jag ska göra mitt bästa.
Ni behöver inte.
Okej.
I Antarktis är det viktigt med en bra bas,
men till och med den bästa basen är bara ett tillfälligt hem.
När du väl har lärt dig det du behövde,
när du har hittat det du letade efter,
när du överlevt det du behövde övervinna…
-Jag kommer att sakna det här stället. -Jag med.
Ja.
…är det dags att gå vidare.
Jag gjorde det!
Jag hittade mina magiska fåglar.
Det är de här två.
Vad?
Undertexter: Borgir Ahlström