Tilpasning betyr å forandre seg for å øke sjansene for å overleve
i et bestemt miljø.
Dyr er mye bedre til det enn oss mennesker. Mye bedre.
Jeg skjønner det ikke.
Hvorfor ble du suspendert, og ikke jeg? Kanskje fordi du organiserte det?
Ja, kanskje.
Hva?
Bare tenker på at hun ikke vil bli overrasket.
Hvem?
Mamma.
I andre klasse hadde jeg en kul matchboxbil.
En Camaro.
Og en gutt knabbet den i friminuttet, og ville ikke gi den tilbake.
Drepte du ham?
-Jeg dyttet ham. -Det er jenta si.
Jeg ble sendt til rektor, og de ringte mamma.
Jeg trodde jeg skulle få skikkelig bråk.
Men vet du hva?
Hun lo.
Hun forventer at jeg blir utvist…
…og her er jeg.
Hei, du ble ikke utvist.
Du tar bare en obligatorisk pause
fra den utmattende jobben som forkjemper for rettferdighet.
Jeg er bare redd for å gå glipp av alt.
Timene, løpingen,
alle de sprø tingene du finner på.
Ikke tenk på det. Elsa ga meg husarrest.
Jeg har fortsatt lov til å løpe og gå på skolen og trene,
så det er i grunn meningsløst. Men likevel. Hvordan våger hun?
Lov å ikke ha det gøy uten meg.
Ikke mulig.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ok, lat som jeg er Småen.
DE FORENTE STATER
Først vil en av dere kjøre meg
til JFK Internasjonale lufthavn i New York,
der jeg skal fly,
med en kort mellomlanding i Buenos Aires…
…hit, til Ushuaia i Argentina.
-Jøss, Argentina, så kult. -Mer enn du tror.
Det er verdens sørligste by.
Kallenavnet er "Verdens ende".
Også interessant: På 1940-tallet
brakte kanadiere bevere dit for å etablere en pelshandel, som mislyktes,
men nå er byen invadert av bevere.
Jeg bestrider bruken av ordet "interessant".
-Må jeg være her? -Ja.
Det kan være tider jeg ikke kan nås.
Dere må kjenne ruten min i tilfelle jeg synker eller fryser i hjel.
Hva?
Fra Ushuaia er det en to-dagers reise på hundre mil
over Drakestredet i farlig farvann til Antarktishalvøya.
Jeg går i land i Paradisbukta og trener ved Brown-stasjonen
før jeg drar til feltleiren ved Brunt isbrem.
Selvsagt, i førstningen
vil jeg oppholde meg i Union Glacier-leiren.
Selvsagt.
Deretter ankommer jeg Halley forskningsstasjon,
ikke langt fra en keiserpingvinkoloni.
Her begynner selve arbeidet.
-Så du vet hva prosjektet ditt skal være? -Ja.
Det er sentrert om denne kolonien.
Keiserpingvinene i Antarktis er utrydningstruet grunnet klimaendringer.
Jeg skal dokumentere kolonien gjennom kunsten min
for å fange essensen deres.
Om 80 år eksisterer de kanskje ikke.
Det høres lenge ut, men det er det ikke.
Jeg vil være død da. Dere to vil være borte for lengst.
Dette er så kult. Jeg får lyst til å dra til Antarktis.
Takk. Jeg har fortsatt mye å gjøre.
Jeg må lese alle polfarerbiografiene mine på nytt.
Som mannskapet mitt, må dere hjelpe meg å trene.
Fritt.
Pappa, du var god med teltet. Du tar overlevelsesteknikker.
Du må lære meg å overleve i naturen og ikke bli drept.
Takk. Jeg skal gjøre det jeg kan.
Casey, jeg skal gå med tung sekk, så jeg må komme i form.
-Jeg skal løpe med deg. -Morsomt.
Og mamma, mattilgangen er begrenset i Antarktis,
så jeg må trene opp smaksløkene.
Her er noen oppskrifter. Lag dette til familiemiddagen.
Hva er pemmikan?
En pasta lagd av fisk og annet kjøtt.
Og hva er hoosh?
Det er en antarktisk lapskaus lagd av kjøtt og snø.
Tradisjonelt ville kjøttet vært pingvin eller sel, men ikke gjør det.
Ok.
Vet alle hva jobben deres er?
Og min rolle?
Elsa tar maten, Doug overlevelse,
Casey tar vitsene. Hva med meg? Jeg vil være med.
Jeg vet ikke, men jeg har viktigere ting å tenke på.
Se hva jeg må gjøre for programsøknaden. Spørsmål ni.
"Har du god helse? Legg ved legeerklæring". Og så?
Jeg må få utført en helsesjekk.
Jeg hater helsesjekker. Mer spesifikt, jeg hater blodprøver.
Enda mer spesifikt, jeg er redd for blodprøver,
for en liten luftboble kan drepe deg.
Som helsepersonell kan jeg si at luftboble-greia er temmelig sjelden.
-Jeg hadde fortrukket umulig. -Vent. Dette er min rolle.
Jeg skal være din personlige medisinske rådgiver.
Alle oppdagelsesreisende har en.
Jeg ordner time for deg. Og blir med.
-Jeg kunne trengt en sjekk selv. -Det kan hjelpe å ha deg der.
Visst søren. Jeg er gøyal hos legen.
Jeg har intet mindre enn 14 katetervitser du vil dø av.
Liker det fortsatt ikke.
Vil det ikke bli godt å krysse det av listen?
Det vil det.
Du vet sikkert dette,
men fiskene i Antarktis er evolusjonære underverker.
Over nitti prosent har utviklet et antifryseprotein i blodet
som hindrer dem i å fryse i hjel i det kalde vannet.
Det kaller jeg tilpasning.
Så jeg kjørte over den med bilen.
Hva annet kunne jeg gjøre?
Forferdelig.
Vel, ikke for å skifte samtaleemne…
Vær så snill, skift samtaleemne.
Vel, Sam har…
Sam har en veldig ambisiøs plan på gang,
og det har fått meg til å tenke på drømmer.
Drømmene til et ungt menneske.
Vi var alle unge og håpefulle en gang, ikke sant?
Vi vet hva som skjer. De dør.
Drømmer dør.
De blir knust under virkelighetens støvelhæl.
Derfor kalles de "drømmer", og ikke "det som faktisk skjedde".
Ingen av oss får det vi vil ha.
Og det er greit. Det er virkeligheten.
La oss gå tilbake til Kathys fæle historie.
Jeg har ikke lov til å fortelle mer.
Alle unger sier de vil bli idrettsutøver, rockestjerne
eller president når de blir store,
ikke byråkrat i et eller annet sjelløst selskap.
Ikke ille ment, Kevin.
Drømmer er bare utgangspunktet.
De er et sted å falle fra.
Vivian, det vet du.
Giftet deg med sjelevennen din, som stjal sparepengene dine.
Så…
Jeg bare…
Jeg må finne en måte å formidle det til Sam på.
Se på deg uten din bedre halvdel. Så trist og patetisk.
Som når du finner én enslig sokk på gata.
-Takk. -Hvordan går det med Izzie?
Har hun dødd av ensomhet ennå?
Det er mulig. Jeg har ikke hørt fra henne på tre minutter.
Jeg skal si fra. Jeg skal dit i dag.
-Skal du? -Ja. Hun ba meg ta med leksene.
Vi har en fysikkprøve, og den er brutal.
Hun spurte Hazel og ikke deg?
Det er ikke et godt tegn.
Hold munn.
Så, er Hazel den nye kjæresten din, eller?
Jeg måtte be henne komme. Du har husarrest, har du glemt det?
Du svarte ikke på spørsmålet. Urovekkende.
Er det prøven min?
Den er gissel til du sier at jeg er den eneste.
Dette er første gang jeg ser rommet ditt.
Jeg elsker det. Det er så deg.
Fin samling ungdomsbøker.
Er dette en hemmelig eske med gelébønner?
Vil du at tre unger river den i filler?
Beklager. Kan jeg få noen gelébønner?
-Du er den eneste. -Greit.
Jeg suger i fysikk.
Jeg er tilbake!
-Å nei. -Er det moren din?
-Kan jeg møte henne? -Vær så snill, nei.
Vi er her!
Casey.
Se på deg.
Så fint å endelig møte deg.
-Hun her har holdt deg unna meg. -Hei, Mrs. Taylor.
-Sasha. -Ok.
Jøss.
Jøss, du har utrolig energi.
Auraen din er helt praktfull.
Du gløder.
Jeg jogget hit, så bare svett.
Jeg liker deg. Du er ei bra jente. Det ser jeg.
Kan jeg gjøre tarot på deg?
-Nei. -Ja.
-Jeg skal gjøre i stand rommet. -Ok.
Kom igjen, det blir gøy.
Det er ikke min erfaring.
-Ta en gelébønne, vær glad. -Vil ikke ha.
Guri, er vi ikke søte?
Du lærer å tegne med hansker på, jeg skriver takkebrev til store kvinner.
Begge jobber for å forbedre seg selv,
dog nære nok for en kos i ny og ne.
Du klusset til knølhvalen.
-Er det en hval? -Jeg lærer fortsatt.
Vel, jeg er ferdig med mitt fjerde brev denne måneden.
Noen ganger sender jeg dem til Washington, D.C.,
og noen ganger går jeg bare over gata fra Sal E. Sour Cream
og leverer dem på rådhuset i egen person.
Sam?
Hva er det?
De fant Niles Blanderman.
-Hvem? -Niles Blanderman.
Han var en australsk polfarer som forsvant på 50-tallet.
De fant ham under en halv meter is.
Liket hans var nesten perfekt bevart.
Jøsses. Skjer det ofte?
Å fryse i hjel, ja.
Å bli funnet, nei.
Jeg har lest om ham i bøkene mine. Han var visst veldig tøff.
Han skal ha brukt fingrene som åte når han fisket,
så det ble lettere å strupe fangsten. Han ble kalt "Fingerfiskeren".
Vel, det er uheldig.
Tilpasning skjer når en ikke har noe annet valg.
Når det står mellom å endre seg eller dø. Vi mennesker bare dør, vanligvis.
Dette er spennende. Jeg har aldri gjort tarot før.
Er det riktig måte å si det på? "Gjort tarot"?
Nei. Riktig måte er: "La oss henge på rommet mitt i stedet."
Izzie syns dette er veldig dumt. Hun har alltid vært fantasiløs.
Jeg tror ikke du er en fe som kan spå i framtiden,
så hvis det er fantasiløst, er jeg vel det.
Legg dem i én stokk.
Jøss! Jeg visste det!
Izzie, så heldig for deg at du omgås henne.
Hva? Hva betyr de? De er fine.
Jeg har mye lekser, så…
Vær så snill.
Dette ser jeg.
Eventyr, håp, positivitet.
Og du vil aldri være alene.
Du har en stille kraft som andre vil følge.
Det blir kanskje ikke som du hadde forventet,
men veien videre er full av lys og fremgang.
Og dette, min kjære, er deg.
Hvorfor har jeg ikke gjort tarot før?
Det er jo gratis komplimenter.
-Din tur. -Nei.
Kom igjen.
Greit.
Å huff.
Jøss. De ser veldig annerledes ut enn mine.
Ble den stakkars bøffelen knivstukket i øyet?
Se på det mørket.
Det forklarer tiltrekningen.
Lys og mørke.
Det holder.
Kortene hennes er alltid sånn.
Jeg begynte da hun var sju,
og det var så mye sinne og bitterhet, selv da.
Hvorfor er en sjuåring bitter?
Kanskje fordi hun må ta seg av søsteren mens moren sover av seg rusen.
Izzie.
Vel, jeg har hatt det tøft,
men jeg har gjort alt jeg kunne.
Nei, det har du ikke.
Og jeg er ferdig her.
Jeg skal brenne litt salvie før du går.
Mye intens energi her inne, hva?
Ok.
Hun gjør meg gal.
Det er ikke et uttrykk.
Hun får hjernen til å klikke, og så blir jeg gal.
Jeg skjønner.
Men det er bare dum tarot.
Du skjønner det ikke,
for du er en dåkalv i skogen, og jeg er en bison med sverd i øynene.
Jeg er ikke i humør til å henge. Kanskje du skulle gå.
Jeg kan være stille.
-En veldig stille dåkalv i skogen. -Nei. Vær så snill.
Gå, vær så snill.
Kom igjen.
Ikke ta ut sinnet mot moren din på meg.
Jeg tror jeg er sint på deg også, faktisk.
Hva? Hvorfor?
Jeg sa jeg ikke ville henge med mamma.
Jeg ville møte henne.
Og det gjorde du, og selvfølgelig elsker hun deg.
Hva skal det bety?
Det var derfor jeg ble suspendert, og ikke du.
Du klarer deg alltid.
Og vanligvis er det greit, men akkurat nå er det vanskelig å takle.
Derfor ba jeg Hazel om å komme, og ikke deg.
-Hva? Det er ikke engang… -Bare gå. Vær så snill.
Jeg vil være alene.
Sjekk denne. Se hva som kom i posten.
Den ser nyttig ut.
Den er til Sams tur.
Jeg tar jobben som overlevelsesmann på alvor.
Det der er en stor kniv.
Så flott. Han vil kunne gjøre så mye med denne dingsen.
Hakke is, stramme til en skrue…
Kutte av foten?
Nei, det går bra. Han er ansvarlig.
Ok, jo da,
men vi trenger å være samkjørte om denne turen.
Ok.
Jeg vet at siden Chuck døde, har du følt at vi bør gripe dagen,
men han vil ikke klare denne Antarktis-greia.
Det er for langt, farlig,
og det er vårt ansvar som foreldre å være ærlige med ham.
Jeg er enig.
Er du? Du kjøpte den store, skumle kniven til ham.
Jeg er enig i at vi må samkjøre. Og du må henge deg på.
Jeg elsker deg, men du må begynne å tro på Sam.
Det er urettferdig.
Du er så flink med ham.
Du er så hjelpsom, men du tviler på ham hele tiden.
-Du må se på det der. -Doug.
Han har lagt så mye arbeid i dette. Han har tenkt gjennom det.
Ja, det er mye. Ja, det er dristig.
Men han gjør dette, og vi kan enten hjelpe ham eller ikke.
Men idet keiserpingvinene i Antarktis
står overfor faren for å bli utryddet,
blir spørsmålet:
Vil de endre seg?
Kan de endre seg?
Hvorfor tilpasser noen arter seg, andre ikke?
-Skulle ønske jeg visste det. -Hei, kompis.
Hva gjør du i tenkekaret?
Visste du at de undersøkte Niles Blandermans lik,
og alt de fant, var en forstuet ankel?
Det var det som felte ham.
Hvor lenge har du lest om dette kadaveret?
Jeg vet ikke. Timevis.
Ok, gi meg den.
Du må legge deg. Du må være uthvilt. Vi skal til helsesjekk i morgen.
-Forstått? -Forstått.
Beklager at jeg er sen.
Men sjekk dette, operasjonstøy med pingviner!
Din personlige medisinske rådgiver vet å kle seg.
Fint.
Får du luftboble i årene, blir du et stilig lik.
-Ok, du er fortsatt nervøs. -Jeg forstår ikke hvorfor folk gjør dette.
De gjør det for å komme seg til Antarktis.
-Ok, er vi klare? -Ja, det er vi, frue.
Og må jeg få si, som medisinsk fagfelle,
at din positive holdning er smittsom. Ordspillet var med vilje.
Nei!
Jeg henter ham.
Kan du tro det?
Han sier at jeg er en skikkelig brems som ikke har tro på folk. Jeg.
Ja.
Det var det jeg ville snakke om. Den talen du holdt.
"Døde drømmer, livet er et utbrent skall av ødslighet og negativitet."
-Jeg sa ikke det. -Folk ble lei seg.
Jeg gråt i bilen, og jeg vet at jeg ikke er den eneste.
Sheldon tar Cipralex igjen. Uansett.
Flere i gruppa har antydet
at de ikke lenger vil være med hvis du er der,
så… vi vil at du tar en pause.
Kaster…
Kaster dere meg ut av gruppa?
Nei. Aldri. Selvsagt ikke.
Bare se på det som permisjon.
Det er god hvile.
Ha det, skatt.
-Hva gjør du her? -Det er familiemiddag-kveld.
Greit. Du kan bli.
Vennen, jeg har villet spørre deg.
Hvordan går det med Izzie og suspensjonen?
-Jeg vil ikke snakke om det. -Ok.
Hvordan går det med forberedelsene?
Elendig.
Jeg droppet helsesjekken. Jeg var redd for blodprøven.
Med det samme jeg så nålen, forlot jeg rommet som en pyse.
Alle kan visst trenge å få litt god mat i magen.
Ja.
Hva er dette?
Taco-fyll. Det er tacokveld.
-Tacotirsdag. -Hva med pemmikan og hoosh?
Hva for noe?
Pemmikan og hoosh.
Å, kjøttsuppen?
Og fiskepastaen.
Ja. Jeg er veldig lei for det, vennen. Jeg glemte det.
Det har vært mye i dag.
Glemte det? Du hadde én jobb.
Jeg liker ikke tonen din.
Jeg liker ikke din mangel på hjelp med mitt livs tur.
Sam.
Nei, du sa du skulle gjøre det. Nå blir jeg enda mer forsinket.
Nei, jeg gikk ikke med på å lage fiskepasta eller kjøttsuppe.
Du bare beordret det.
Du er så lite hjelpsom.
Jeg ser hvorfor Amundsen ventet til moren døde
før han dro til Antarktis.
Den satt sykt bra.
-Burde vi følge etter ham? -Nei. Han oppfører seg bedritent.
Det har vært en vanskelig dag.
Vi spiser.
Hei!
Du må våkne.
Du kjeftet på mora di, kamerat. Ikke bra.
Hvem er du?
Vent.
Niles Blanderman?
God kveld.
Jeg trodde du var død.
Vel, åpenbart, kamerat.
Dypfryst som en ispinne.
Ja.
Ja, Antarktis er brutalt.
Selv ikke jeg klarte det.
Du? Det stedet vil spise deg levende.
Men jeg forbereder meg.
Vet du hvem andre som var forberedt?
Keiserpingvinene.
Isen smelter fortsatt under dem.
De vil bli utryddet, og de kan ikke gjøre noe,
akkurat som deg.
-Det er ikke sant. -Er det ikke?
Du må alltid rekognosere nye steder først.
Du kan ikke rekognosere polarsirkelen.
Du er død.
Hellige sel, jeg fryser. Kan jeg komme inn til deg?
MAMMA
Hallo?
Sam, jeg står utenfor.
Hvorfor det?
Hva er dette?
Det er pemmikan,
sledekjeks…
Jeg husker ikke hva dette er.
Og det er hoosh.
Kom igjen, la oss smake.
Jeg lagde det.
Det er for sent. Jeg trenger det ikke lenger.
Jeg kan ikke dra til Antarktis.
Klarer ikke en helsesjekk engang.
Blanderman har rett. Jeg er ikke tilpasningsdyktig.
Jeg tok med noe annet.
-Du glemte ham hjemme. -Takk.
Husker du da du begynte å tegne ham?
Småen?
-Ikke egentlig. -Det gjør jeg.
Det var rett etter at faren din dro, da du var liten.
Det var det han kalte deg.
Småen.
Han var borte lenge,
og du snakket ikke om det, men du var lei deg.
Du utagerte mye.
Jeg kunne ikke hjelpe deg. Men det kunne han.
Småen?
Så snart han dukket opp, roet du deg.
Du skapte en ny måte å uttrykke deg på.
Du tegnet ham i forskjellige situasjoner,
og så visste jeg hva du følte. Det hjalp meg med å hjelpe deg.
Det visste jeg ikke.
Og vet du hva det var?
Det var tilpasning.
Du fant en ny måte å kommunisere på.
-Jeg antar det. -Ja.
Og jeg tror at alle som er tilpasningsdyktige nok
til å lage en tegneseriefigur for å takle at pappaen deres drar,
er tilpasningsdyktige nok til å spise ekkel mat
og overleve Drakestredet
og ta blodprøve.
-Takk, mamma. -Bare hyggelig.
Så,
skal vi smake?
Lyst på pannekaker?
Ja, takk.
Lukter verre enn det ser ut.
Er du jenta jeg ga prøven min til?
Broren min rablet over denne, men den kan fortsatt leses.
Unnskyld.
Jeg sier det visst støtt.
Unnskyld at jeg sier det støtt.
Det går bra.
Jeg insisterte på å møte henne. Jeg skulle ikke gjort det.
Du er kjæresten min.
Så klart du må møte moren min.
Jeg blir bare gal av å ikke være på skolen.
Det er så vanskelig å få gjort noe hjemme.
Ja, jeg skjønner.
Så,
syns du at jeg er en gullunge som alle må stå på tå hev for?
Jeg vet at livet ditt ikke er perfekt. Jeg vet at du ikke er perfekt.
Det er bare…
Du har foreldre som støtter deg så mye at det gjør deg gal.
Det er det motsatte for meg.
Du har et støtteapparat.
Jeg er et støtteapparat.
Jeg skal være støtteapparatet ditt. Jeg skal gjøre alt du trenger.
Kan du hjelpe meg med fysikk?
For jeg tror jeg stryker på denne prøven.
Jeg tenkte mer i retning av…
Casey!
Se på meg, jeg støtter!
Her.
Sam og jeg dro ut og spiste pannekaker.
Kjøpte en muffins til deg. Sitron og valmuefrø.
Takk.
Og ikke brisk deg nå, men jeg tror du har rett.
Jeg har noen greier rundt ambisjoner, og det har med mamma å gjøre.
Har ingenting med Sam å gjøre. Det siste jeg vil, er å undervurdere ham.
Så du er med på Antarktis?
Jeg…
Jeg lagde den ekle maten. Jeg gjør mitt beste.
Mer kan man ikke be om.
Å være tilpasningsdyktig er viktig.
Det kan utgjøre forskjellen mellom fiasko
og suksess.
Gode nyheter.
Det viser seg at Niles Blanderman døde av matforgiftning.
Han spiste visst dårlig hoosh. Det skjer aldri meg. Jeg hater hoosh.
Ser man det, du gjør det beste ut av et kadaver.
Antarktis er veldig farlig, så jeg lurte på…
Kan du ta vare på Edison mens jeg er borte og hvis jeg omkommer?
Mener du å være gudfaren hans?
Nettopp. Er det et ja?
Ja! Nå har jeg to roller. Ta den, alle andre i Sams liv.
-Ferdig. -Din tur, Sammy.
Er du klar?
Jeg er klar!
Tekst: Sissel Drag