Man må antage, at amerikanske dyr langsomt migrerede i generationer
fra den ydre verden og dybere og dybere ind i Kentuckys grotter.
Charles Darwin, Om Arternes Oprindelse
DETTE ER IKKE BASERET PÅ EN SAND HISTORIE
DETTE ER EN SAND HISTORIE
Der var intet i deres baggrund,
der indikerede, at sådan noget ville ske.
Jeg anede ikke mit levende råd.
De var virkelig flinke børn.
De var ikke forbrydere. De havde ingen pletter på straffeattesten.
At sådan noget skulle ske drengene og skolen var en stor overraskelse.
Vi blev chokerede.
Vi havde aldrig forventet det af vores søn.
Vi vågnede i et mareridt.
Alt, som familien gjorde, var for, at børnene skulle få succes.
Der var bare et tidspunkt, hvor vi mistede dem.
Undskyld.
18 MÅNEDER TIDLIGERE
Spencer. Tak, fordi du ventede.
Vi er imponerede over din portefølje og dine læreres anbefalinger.
Nu vil vi gerne finde ud af lidt mere om dig som person.
- Min familiebaggrund og sådan? - Det, du finder mest relevant.
- Fortæl lidt om, hvem du er. - Tja...
Jeg hedder Spencer Reinhard, jeg kommer fra Lexington i Kentucky og er 30 år
i mindre end en måned endnu.
Min far er ingeniør. Min mor er vel hjemmegående.
Lad mig stoppe dig.
Vi vil egentlig gerne vide mere om dig.
Hobbyer og sådan?
Hvad vil du sige med dine værker?
Hvem er du som kunstner?
TRANSYLVANIA-UNIVERSITETET SEPTEMBER 2003
Drenge! Den næste!
- Hr. Reinhard, "Den Ærbare". - "Han søger de generøses generøsitet."
"De ydmyges ydmyghed. Den ærbare er overlegen..."
Sug ham af! Sut ham af! Sut ham af!
Under min opvækst længtes jeg efter en oplevelse, som ville forandre livet.
Jeg læste om andre kunstnere.
De blev altid påvirket af tragedier i deres liv og måtte lide.
Van Gogh tog livet af sig selv, Monet blev blind.
De forstod noget ved livet, som jeg ikke fik lov til at opleve.
Kunst skal handle om mere end "mit liv er fantastisk, og jeg tegner godt".
Det var fandme på tide. Jeg har lagt en milliard beskeder.
Du har ikke lagt en besked i ugevis.
Skal vi lave noget? Jeg kommer forbi.
Studenterforeninger kan gå ad helvedes til.
De findes, så man kan gå ind på et kontor for at møde nogen, man ikke vil møde,
for at få et job, man ikke vil have.
Jeg tænker ofte på, hvor hvordan mit liv havde været, havde jeg ikke mødt Warren.
Det her er
dinosauren T-rex,
der prøver at slukke en loftsventilator.
Warren var helt sikkert en, som min mor ikke ville have, jeg skulle være ven med.
Vi var ikke glade for forholdet med Warren, men vi accepterede det.
Det var hans ven.
Man skal have lidt...
...krydderi i blandingen.
Warren var nok det krydderi.
Folk har sagt, at jeg var ringlederen,
men det passer faktisk ikke. Der var ikke nogen.
Jo, for fanden! Når jeg arbejdede her gik det til spilde. Lige i skraldespanden.
Giv mig lommelygten.
- Warren, hvad laver vi her? - 40 procent af restaurantsmaden smides ud.
Vi er verdens tykkeste land, og alligevel smider vi halvdelen af maden ud.
Afrikanske børn sulter, det er tragisk.
- Hvad fanden skal vi med det her? - Vi redder det fra lossepladsen.
Mangler du avocado? For fanden! Løb!
Tab ikke kødet, for fanden!
Næste gang skyder jeg dig, Warren!
Knep din mor i røven!
- Kør! - Jeg kører!
Se lige de fjolser. Jeg burde gasse op og gøre en ende på deres lidelser.
Hvad laver vi her?
- Har du mødt nogen seje folk derovre? - Nej, bare en masse sportsidioter.
- Hvad med dig? - Nej.
Nej, det er ikke, som jeg troede, det ville blive.
Tænker du nogensinde på, hvordan du blev født som dig selv og ikke som en anden?
Føler du nogensinde, at du venter på, at noget skal ske?
Men at du ikke ved, hvad det er?
Men det...
...er det, som kunne gøre dit liv til noget specielt.
Ja. Som hvad?
Præcis. Som hvad?
Hvis I vågner og tænker over, om I bor i den rette by:
Ifølge Forbes-magasinet er Lexington den fjortende bedste by i USA for erhverv.
Hvis der er en bog, I ikke kan finde på hylderne eller på computeren,
så spørg bibliotekspersonalet.
Herinde findes specialsamlingen. I må bestille tid for at komme herind,
og I skal have nogen fra biblioteket med jer.
Vil nogen holde døren, tak?
Mange bøger har været her siden 1800-tallet,
og vi er stolte af at huse nogle af USA's sjældenste udgaver.
John James Audubon står bag dette mesterværk.
Førsteudgaven af Birds of America.
Han boede i Kentucky, lavede dårlige forretninger og kom i fængsel for gæld.
Efter fængslet tog han ud i vildmarken med et gevær, noget maling
og en længsel efter at male alle Amerikas fugle.
Da han vendte tilbage til civilisationen,
blev han kendt som en af landets fremmeste kunstnere.
- Hvad er den værd? - Vi diskuterer ikke bøgernes værdi.
Audubon troede nok ikke, at bogen ville blive den mest værdifulde nogensinde.
De fleste af jer kender denne bog, en af de vigtigste nogensinde skrevet:
Darwins Om Arternes Oprindelse.
Kig på linje nummer ti og fortæl, hvad I ser.
- "Arterne" er stavet forkert. - Nemlig, det er stavet forkert.
Vil herren gøre os selskab?
Jeg tror, han fortalte om den til Richs fest. Det var koldt.
En bog? Hvordan kan en bog være 12 millioner dollars værd?
Det er ikke rigtigt en bog, nærmere en samling malerier.
Jeg tror, jeg fortalte det i bilen. Det var måske november. Det var koldt.
Hvordan kan en bog være 12 millioner værd?
Det er, som hvis Picasso havde en masse malerier i en bog.
Var den på biblioteket? Står den på en hylde?
- Nej, i specialsamlingen. - Hvad er det? En værdiboks?
Nærmere et sikkert rum med glasmontrer og sådan.
- Med vagter ved dørene og sådan? - Man kan ikke bare gå ind. Hold her.
- Fordi der er vagter overalt? - Ikke hvad jeg så.
Hvad så?
Man skal bestille en tid.
- Er det sådan, du husker det? - Ikke direkte.
Men husker Spencer det sådan, så er det sikkert rigtigt.
Det er 12 millioner dollars.
Kunne vi få fat i den?
Hvad ville det kræve? Det ville kræve enorm anstrengelse.
Ikke normal anstrengelse.
- Hvad? - Det ved du godt.
Det er blevet diskuteret, hvem der bragte det op.
Det føltes, som om han fiskede, og jeg bed på.
Når Warren får en fiks idé i hovedet,
så slipper han den ikke så let.
KENTUCKY-UNIVERSITETET
HVORDAN MAN PLANLÆGGER ET KUP
HVORDAN MAN LAVER ET BANKRØVERI
Jeg siger bare, at intet sker, hvis man ikke selv gør noget ved det.
Vi burde være jægere og samlere, men vi pakker bare ting ud.
Indpakning efter indpakning. En illusion om valgfrihed.
Det er noget fis. Alle tror, at de vinder i lotteriet, men ingen køber en lodseddel.
Ja, fængsel ville være et dejligt skift i miljø.
Eller at havne på en båd i Carribien som i slutningen af En Verden Udenfor.
- Hvad med det? - De havde siddet i fængsel i 20 år.
Undskyld, at jeg ødelægger din illusion, men sådan fungerer virkeligheden ikke.
Skurkene rider aldrig mod solnedgangen med pengene.
- Hvordan er vi skurkene? - Vi er røverne.
Er du ikke lidt nysgerrig i din lille hjerne efter, hvad der ville ske?
Er du ikke nysgerrig efter at vide, hvad der virkelig ville ske?
Jeg mistede optællingen. Kan du ikke gå?
- Hør nu efter. - Kom nu. Jeg skal ordne det her.
Vi skal have grundplanen. Vi skal kende ind-og udgange.
Vi skal kende personaleindgangen og den hurtigste vej ud til hver en tid.
Hvad siger du?
Vi behøver ikke grundplaner. Vi kan tegne det.
De er professionelle. De har ikke råd til at snyde. Så ville de være færdige.
Flere spørgsmål?
Se her. Det er en skitse af sporet, så vidt jeg husker.
Der er ikke nogen bøger, der taler direkte om, hvordan man stjæler kunst.
Gennemgå det med mig, bid for bid. Tilføj selv de mindste ændringer,
til og med hvor hotdog-standen står.
17.10. Den lange, rødhårede bibliotekar går for aftenen.
17.11. Den lave, mandlige administrator vender tilbage.
Hold døren åben, tak.
Mange af bøgerne har været her siden 1800-tallet.
- Ingen af os tog idéen alvorligt. - For mig var det alvor fra starten.
- Warren, der er intet hemmeligt bank. - Det burde der være.
Hej.
- Har du allerede mistet dit falske ID? - Jeg kommer faktisk for at tale om noget.
Jaså? Hvad er det?
Lad os sige, jeg skulle skille mig af med noget.
- Hvilket? - Noget sjældent.
Søger du en hæler?
- Jeg søger en køber til noget sjældent. - Ja.
Jeg vil ikke høre noget, men der er nogen, du kan tale med. Vi har mødtes én gang.
- Jeg kan ikke sige god for ham. - Ja, jeg forstår.
Okay.
Undskyld.
Han er i New York og kan ikke lide telefonsamtaler.
Hvordan kontakter jeg ham?
- Hvad er det her? - En hæler.
- En hvad? - En hæler.
En hæler køber tyvegods. Vi skal skrive og bede ham om et møde.
Vi skal underskrive os med "Terry".
Vi må aldrig skrive fra samme adresse to gange.
- Er det ikke sejt? - Godt arbejde.
- "Med venlig hilsen, Terry." Tilfreds? - Jeg ville ændre...
Ups.
Hvad er en god tro-betaling? Giver vi ham 500 dollars for at mødes?
- Vi viser, at vi er alvorlige. - Det viser 12 timers kørsel vel?
- Sådan er det bare. - Ved du det fra dine tidligere kup?
Hvad ville du gøre med pengene?
Burde kunstnere ikke sulte?
Dette er klassikerkanalen, kun med hits fra 50'erne, 60'erne og 70'erne.
Vi havde forladt Kentucky, ingen vidste, at vi var væk. Alt føltes muligt.
Ting begyndte rent faktisk at ske, og det forandrede vores liv lige der.
LØRDAG, DEN 14. FEBRUAR 2004
Jeg frygtede, at hvis han ikke dukkede op, så var fantasien forbi,
at vi skulle tilbage til Kentucky, og at alt ville gå tilbage til normal.
Pludselig taler Warren med en fyr med hestehale og blåt halstørklæde.
Eller et lilla halstørklæde?
Fyren var i 50'erne. Han havde hvidt hår og var velklædt.
Han rakte mig en papirlap, og det var det. Han talte ikke engang pengene.
Hej.
- Hvad sagde han? - Det var ikke køberen.
Han gav os en kontakt, hæleren.
Så han var ikke hæleren? Du sagde jo, han var hæleren.
Det var han vel så ikke.
- Har vi betalt 500 for en mailadresse? - Vi skal bare kontakte ham.
- Han sagde, at han taler engelsk. - Hvad? Taler han...
- Lad os købe mad. Kom, jeg fryser. - Hvorfor skulle han ikke tale engelsk?
"Tak for mailen, hr. Desværre gør vi kun forretninger personligt,
men I er mere end velkomne i Nederlandene, når det passer jer."
Vi må til Nederlandene.
Jeg stopper, når det brænder. Det er jo beviser.
For fanden.
Tak. Undskyld.
Vil du tage helt derover for at møde rigtige forbrydere,
som du ikke ved noget om, for at tale om noget, vi ikke har?
Ja.
- Hvad foreslår du? - Måske er det tid til at indse fakta.
- Måske kan vi ikke gøre det. - Skal vi bare sidde her og gøre ingenting?
Det er en stor skuffelse.
Jeg kan slet ikke sætte ord på det.
Hvad med dig, Spencer? Holder du dig i gang?
Ikke så meget. Jeg forsøger at tage kunst-halløjet alvorligt.
Jaså? Nogen skal vel gøre det. Men hold pulsen oppe.
Apropos det. Jeg mødte Burt Morris. Du har misset nogle øvekampe.
Warren, du har fået et stipendium. Det betyder, at du er der for at spille.
- Jeg havde det lige sådan. - Du godeste. Er du okay?
Dem som stopper, vinder aldrig, og dem som vinder, stopper aldrig. Ægte visdomsord.
- Hvordan har din mor det, Spencer? - Hun har det godt.
Hils hende fra mig. Jeg skal tale med dig.
Lige nu, Susan? Nu?
Undskyld, gutter. Jeg vil bare spise middag med gutterne.
- Hvad er det her? - Åbner du min post?
Ved du hvad? Jeg er fædig med det her, og jeg er færdig med dig.
Forstår du? Færdig!
Jeg skal skilles fra din far.
Undskyld.
Jeg kiggede mod Spencer...
Jeg ved ikke, om det var sådan, men han sagde:
Jeg burde gå.
Græder han?
- Græder du, din satan? - Warren, jeg går nu.
Ja, vi skrider.
Du burde tygge din mad.
Jeg går videre med planen.
- Hvad mener du? - Holland. Amsterdam.
Jeg kan ikke tage afsted, selvom jeg ville.
- Det ordner sig. - Jeg er træt.
Måske kan jeg finde penge til halvdelen af billetten.
Virkelig?
Men det bliver kun dig, der tager afsted.
Spence.
Hvad?
- Kys mig. - Hold dig væk.
Okay, makker. På dem.
FREDAG, DEN 5. MARTS 2004
Hej, jeg hedder David, jeg arbejder med hr. Beckman.
Hej.
Må jeg sætte mig?
- Er I dem, som vi... - Du har nogle bøger og malerier.
Ja, det stemmer.
Vi har nogle ting, hvis eksistens er formålet med, at jeg er her.
- Bøgerne af Audubon er meget sjældne. - Ja, det er derfor, jeg er her.
Er det derfor, du er her med din papirlap?
Tja, jeg vidste ikke...
Hej.
Er hr. Beckman din far?
Nej, hr. Beckman er min arbejdsgiver.
Vi er næsten i familie.
Han er min mors søsters mand, en slags onkel.
Den satan stjæler fra sin familie.
- Har du et bevis på ægthed? - Mener du...
Vi tager imod ting fra forskellige kilder og spørger ikke om hvorfra,
så længe vi har et bevis på ægthed fra et berømt auktionshus.
Jaså.
Så med bevis for ægthed ville vores ting have interesse for jer?
Ja.
Så... Det bliver hr. Beckman glad for at høre.
Må jeg spørge, omtrent...
Når det gælder... Det er vel svært...
- Hvor meget? - Ja, hvor meget.
Tredive til 40 procent af vurderingsprisen.
- Det er... millioner af dollars, ikke? - Jo!
Jeg har tænkt over noget... Vi skal bruge en større båd.
- En større båd? - Vi skal bruge nogle flere, mener jeg.
- Hvorfor skal vi have flere? - Nogen med færdigheder, vi ikke har.
Nogen som er god til logistik og skak.
Accepterede bogføringsprincipper.
Udtalelser om revision.
I 1992 fik vi SAS 82.
Vil nogen forklare vigtigheden af dette?
Hr. Borsuk!
Jeg læste økonomi for at få et job hos FBI.
På det tidspunkt var et hovedfag, de tog imod direkte fra college.
Eric var en gentleman, en god elev.
Han fik mig aldrig til at tvivle
eller bekymre mig overhovedet.
Jeg har altid følt mig som en enspænder af en eller anden grund.
Ja, i SAS 82...
...står der, at revisorer skal lede efter bedrageri, ikke bare anmelde det, de ser.
- Det stemmer. - Men i virkeligheden sker det ikke sådan.
Arthur Andersen. Husker I dem, som undersøgte Enron?
Tak, hr. Borsuk.
I 2002 kom SAS 99.
Sluk ikke for mig. Jeg skal tale med dig, men ikke her.
Warren og jeg havde mistet kontakten, vi havde ikke snakket i tre måneder.
- Jeg troede ikke, vi var på talefod? - Hvad? Vent... Nej, nej, nej.
Kan vi ikke lægge det dumme lort bag os? Nej.
- Hvorfor alt hemmelighedskræmmeriet? - Jeg vil snakke alvor.
- Du vil have noget. - Jeg vil faktisk tilbyde dig noget.
Jeg kan kun stole på dig. Er du med eller ej?
Hvordan skal jeg svare på det uden at vide, hvad det handler om?
Bare sig det principielt. For det er muligvis ikke helt lovligt.
- Der er fare for, at vi må opgive alt. - Hvad mener du med "ikke helt lovligt"?
Jeg siger det kun én gang. Du er enten med eller ej.
- Jeg skal have mere end det. - Ikke før du er med. Det er farligt...
...og satans spændende. Jeg skal have dig med.
Det kan forandre alt.
Vælg den røde eller den blå pille.
Hvordan går det i skolen?
Skal vi afsted i aften?
Jeg sagde nok bare ja,
fordi jeg mest af alt ville have vores venskab tilbage.
- Hvad er jeres plan? - Det er der, du kommer ind. Se engang.
Det kan ikke gøres om natten. Det er det eneste tidspunkt, bygningen skal være tom.
Det kan ikke gøres, uden at alarmen går. Det må gøres om dagen.
Jeg vidste, du var den rette. Han er som en fisk i vand.
Klart, vi går bare ind ved højlys dag og røver stedet.
Vi kan vel også bruge dynamit i spisesalen i samme ombæring?
Hvor mange kameraer er der? De ser alt fra skolens sikkerhedsafdeling.
Kameraerne, alarmerne. De ser, hvem der går ind...
- Hvad laver du? - Tager noter. Det her er godt.
Er du komplet idiot?
Skriv til FBI og spørg, om de vil have fingeraftryk, så de får det nemt.
Vi skal vide, hvem der overvåger specialsamlingen, og hvornår.
Jeg er enig.
Kom ind.
- Hej. - Sæt dig ned, Warren.
Jeg antager, at du ved, hvorfor du er her.
Ikke ligefrem, hr.
Hr. Lipka, du kom hertil på et idrætsstipendium.
- Det virker ikke vigtigt for dig længere. - Jo, hr., det er det.
Så viser du det på en mærkelig måde. Jeg har advaret dig flere gange om,
hvad der sker, hvis du ikke dukker op.
Trænerassistenten mistænker, at stoffer eller alkohol er indblandet.
Det ville smerte mig at se dig miste stipendiet.
Men det vil smerte og formodentligt genere din far endnu mere.
Tænk over, hvilken skuffelse det ville være for ham.
Ja...
...det ville være en skuffelse.
Sagen er den,
at jeg har slidt for at komme med på holdet, siden jeg var fem,
og jeg har ingen anelse om hvorfor.
Helt ærligt, hr., så er hele dette sted en skuffelse.
Jeg synes, at du er en skuffelse.
Jeg synes, at hele den her satans by
er en skuffelse.
Ud.
Var det alt?
Det er ikke kameraer, det er bevægelsessensorer.
Vi beder biblioteket om at have Audubonen og det illuminerede manuskript
udstillede, når vi kommer. De vil stå her og her.
Vær sød ikke at røre modellen, tak.
Som sagt, så er hovedmålet her: Audubonen.
Bagom montren findes døren til personaleelevatoren, som går til kælderen.
Når vi kommer ned i kælderen, går vi ud af branddøren på siden af bygningen.
- Og... Hvor er bibliotekaren? Tak. - Vær forsigtig.
Bibliotekaren er den største risiko for hele operationen.
Hun skal elimineres så hurtigt som muligt.
Når vi er inde i rummet, pakker I to de mindre bøger.
Jeg låser montrerne med Audobon og Darwin op. Det tager tre-fire minutter.
God eftermiddag, kom ind. Jeg hedder Betty Jean Gooch. Jeres navn til loggen, tak.
Jeg hedder Spencer Green.
Stop. Vent, det fungerer ikke.
Vi skal bruge mindst to folk i rummet og en tredje på udkig i biblioteket.
Nogen skal køre flugtbilen. Hvem er chauffør? Vi tre er ikke nok.
Han har ret. Intet af det her fungerer.
Det føles ikke realistisk.
Har du en bedre idé, Spence?
Nej. For helvede!
Jeg var splittet mellem at fortsætte eventyret, og at vente på forhindringen,
som ville sætte en stopper for det hele og få alt tilbage til det normale.
- Vi skal bruge nogen, vi kan stole på... - Vent, flere?
- Skal vi inddrage flere? - Har du en bedre idé?
- Hvem mere kan vi stole på? - Nogen med en hurtig bil.
Eller som har råd til en.
Vi havde mødtes nogle gange i gymnasiet.
Jeg kom aldrig overens med Chas.
Idéen med en fjerde person var Erics.
Det var nok Warrens idé. Jeg havde aldrig foreslået at inddrage Chas.
Jeg hedder Charles Tommas Allen II, men kaldes Chas.
Min far ønskede mig fremgang. Jeg havde min første forretning som tolvårig.
Da jeg seksten, købte jeg min første udlejningsejendom.
Han har altid været en iværksætter. Han slog græs...
Han fulgte efter sin far. Han var en lille-Tom.
Han ville være forretningsmand, som sin far.
Interessant nok kendte jeg Chas' far.
Han trænede i samme center som mig. Et vidunderligt menneske.
En rigtig prins.
Den egenskab, som Chas tilførte, var penge.
- For helvede, Warren! Gør ikke sådan! - Undskyld.
Må vi tale med dig?
Da jeg indså, at de mente det alvorligt, troede jeg, at de røg for meget.
I ryger for meget.
Jeg troede, at de ville komme i ballade og ryge i fængsel.
I kommer i ballade og ryger i fængsel.
Chas, du skal forstå, hvor enkelt det hele bliver.
Vent, hvad fanden snakker I om?
Vi snaker om 12 millioner dollars i sjældne bøger.
Der er kun en gammel dame, der bevogter dem.
Vi starter med navne. Eric er hr. Sort. Spencer er hr. Grøn.
Jeg er hr. Gul. Chas er hr. Pink.
Virkelig? Skal jeg være hr. Pink?
- Hvad er der galt med hr. Pink? - Du ved, hvad der er galt med hr. Pink.
Må jeg påpege, hvor dumt det her er?
I filmen fik de dæknavne, så de ikke kendte hinandens navne og ikke sladrede.
Rolig. Det er bare en protokol, så vi ikke siger hinandens navne under røveriet.
- Okay? Ingen navne, hr. Pink. - Det her er latterligt.
Døde de ikke alle til sidst?
Spencer var hr. Grøn, fordi han røg meget.
Eric var Sort, fordi hans sjæl var sort.
Jeg var Gul, fordi jeg var min mors solstråle,
og Chas var hr. Pink, fordi det var sjovt.
- Jeg vil være alle andre farver end Pink. - Det er ikke den bedste Tarantino-film.
Okay, først til grundarbejdet.
Hr. Grøn, du står for forklædninger. Sminke, masker, tøj og parykker.
- Kostumefest? - En film.
Hr. Sort skaffer en pålidelig flugtbil. Ford eller lignende, intet smart.
Du køber den kontant med falsk ID.
Hr. Pink, du finder den hurtigste vej fra biblioteket til leveringspunktet her.
Du øver den gang på gang, til den sidder på rygraden.
Fjorten minutter, 18 sekunder.
Hr. Gul, det er mig,
aftaler et møde til bevis om ægthed i New York i weekenden efter kuppet.
Så selvom bøgerne meldes stjålet, står de ikke registreret som stjålne.
Når ægtheden er bevist, aftaler vi et møde med køberne i Holland.
Jeg hedder Walter Beckman og samler på sjældne manuskripter i Texas.
Jeg vil gerne have nogle af mine ting vurderet.
Jeg har skrevet og aftalt en visning af bøgerne på semestrets næstsidste dag.
Det er om otte dage. Biblioteket er næsten tomt, alle er til eksamen.
- Jeg har eksamen den dag. - Også jeg, i kunsthistorie.
- Præcis. - Hvad?
Hvem mistænker røvere, som skriver eksamen den dag?
Hr. Grøn, fortæl om forklædningerne.
Tanken er at gå ind forklædt som gamle mænd.
- Hvorfor i helvede som gamle mænd? - Fordi gamle næsten er usynlige.
Jeg har et spørgsmål. Jeg er usikker på, hvad der sker med bibliotekaren.
Vi må trække lod eller stemme, eller noget.
- Jeg stemmer for, at jeg slipper. - Også mig, jeg vil ikke gøre det.
Selvfølgelig vil ingen, derfor afgøres det ved at trække lod eller stemme.
Findes der ikke en måde at sørge for, hun ikke er der den dag?
Nej, selvfølgelig ikke. Man kommer ikke ind, uden at nogen følger med.
- Tænk, hvis hun begynder at skrige. - Eller om hun får et satans hjerteanfald.
Når det er ovre, sender vi en anonym pakke med tusindvis af dollars. Hun bliver glad.
- Jeg gør det ikke. - Det føles ikke rigtigt.
Hold da op.
Hul i det.
Jeg gør det.
Jeg gør det, for fanden.
Der var ingen forhindringer. Intet ville stoppe os fra at gøre det.
Vi havde påbegyndt det, og det kunne gennemføres.
Når man kigger tilbage, var der så mange muligheder, hvor jeg...
Hvor jeg kunne have trukket mig eller forandret, hvad vi gjorde.
Men det gjorde jeg ikke.
DAGEN FOR KUPPET
- Gaffatape. Skiftetøj. - Tjek.
Lagen. Skimasker.
Mobiltelefoner. Strips. Taser.
- Ingen taser. - For fanden. Hvem skulle bestille den?
- Jeg tror, det var dit job. - Jeg kan sgu da ikke tænke på alt!
KLOKKEN 9.10
Åbn bøgerne. I har to timer til at lave to af tre essay-spørgsmål.
Når jeg siger til, må I vende prøven. Har I problemer, så ræk hånden op.
Begynd.
Det her kan være noget for din mor. En "Black Cobra Stun-Pen".
Hvor længe slår den en ud?
- Har du ikke eksamen i dag? - Jo. Jeg skal låne minibussen.
Læg blyanterne og prøven og forlad rummet.
Resultaterne offentliggøres i næste uge.
KLOKKEN 11.01
Du kommer syv minutter for sent. Kom nu!
HR. PINK
Tiden er gået. Læg blyanterne og luk bøgerne. Send dem til venstre.
Forlad lokalet i ro og orden.
Elleve minutter.
HR. SORT
Stop, for fanden!
Der er han. Lige til tiden.
Fokusér nu.
- Jeg har det altså skidt. - Du kaster ikke op i bilen, Spencer.
Husk nu, at I er gamle.
- Der er folk overalt. - Hold dig til planen.
Nu gør vi det.
- Afbryd. Afbryd. Afbryd. - Hvorfor?
Der er sgu fire bibliotekarer, der holder møde.
- Hvem er det? Er det mænd? - Det er lige meget. De er fire!
Vi kan ikke binde fire satans bibliotekarer.
- Det er fire bibliotekarer i et møde. - Jeg bliver ikke. Alle kigger på mig.
- Min bakkenbart sidder løst. - Tag det nu roligt, vi har intet gjort.
Vi kan vente. De bliver der ikke for evigt.
Okay, hvem vil vente?
- Hul i det her, jeg skrider. - Eric?
At komme ud af situationen uden at have gjort noget forkert, føltes fantastisk.
Planen var afblæst, der ville ikke være noget kup. Det var fantastisk.
Solen skinnede, det var som en ny start.
- Jeg bestemmer ikke, hvem der er i rummet! - Var det alt?
Var det alt? Er det forbi?
- Tænkte du dig slet ikke om? - Tænkte du selv? Er det kun mig?
For fanden!
- Måske slap vi billigt. - Vi slap ikke, for vi gjorde ikke noget!
- Vi lavede bare lort i det! For fanden! - Træk ind, jeg skal have noget at drikke.
Undskyld, har I en mønttelefon?
Jeg har lige ringet til biblioteket. Vi gør det igen i morgen klokken 11.
Hun siger, der ikke er andre aftaler.
- Lige i teatret? - Hun indså vel ikke, hvor slemt det var.
Man ved aldrig, hvordan man skal reagere på sådan noget.
Lod hun sin mand næsten dø for koncertens skyld? Måske kan hun ikke lide ham.
Alle har ikke samme sindsro som dig, skat.
Kartoflerne er så gode.
- Hvordan går det, søde? Er du ikke sulten? - Jeg er bare træt. Eksamen og sådan.
Søde, du må tage bedre vare på dig selv.
- Har du det virkelig okay? - Ja.
Jeg kom bare i tanke om, at jeg har eksamen i morgen.
Jeg har ikke fået læst til den, så...
Er alt okay, makker?
Warren!
- Warren! - Hvad fanden?
Jeg er ude. Det vil aldrig gå godt.
Jeg kan ikke gå derind igen.
Okay, men... Vi var bare uheldige i dag.
Men vi fik en prøvegennemgang og tilpasse os. Intet vil gå galt.
- Ingen kommer til skade. - Sig ikke sådan! Hvordan ved du det?
- Hvad taler du om? - Jeg taler om min familie, okay?
De har ikke fortjent det her.
Har du ikke tænkt på, hvad der sker med vores fremtid, hvis det går galt?
Hvilken satans fremtid bekymrer du dig om? Den, som er lige som alle de andres?
Hvor man slider for at købe det lort, som de siger, du skal købe?
Så de kan kalde dig succesfuld?
Det var dig, der ville have forandring! Det var dig, der satte det i gang!
- Ikke? - Vi burde stoppe, mens legen er god.
Legen er ikke god. Det er det samme lort.
Intet har forandret sig. Hvad er ændret? Fortæl mig det!
Jeg er bare ikke skabt til sådan noget her, Warren.
Okay? Jeg er ikke skabt til sådan noget, så jeg er ude.
Jeg er ude.
Vil du virkelig komme så langt og ikke finde ud af, hvad der sker efter?
Har du nogensinde haft det så sjovt før?
Jeg vil ikke have, du vågner om ti år
og tænker på, hvad der kunne være sket.
Og hvem du kunne være blevet.
Okay.
Vi ses.
Du dør en dag!
Man kan gå gennem livet og forvente,
at noget fantastisk skal ske, som forandrer ens liv til noget unikt.
Jeg indså, at jeg var tvunget
til at få noget til at ske selv.
Okay, plan B.
Vi er enige om, at Chas kører. Han har motoren i gang og dørene åbne.
Kun jeg og Eric går ind i biblioteket. Forklædninger skaber unødig opmærksomhed.
- Hvad med ham? - Spencer bliver ude og holder udkig.
- Hvorfor? - Går han ind, bliver han genkendt.
- Hvem holder udkig i biblioteket? - Dig. Du kommer, når jeg kalder på dig.
- Jeg kan ikke håndtere bibliotekaren. - Som sagt, så ordner jeg det.
Jeg kalder på dig, når hun er... Når hun er neutraliseret.
Det skal nok gå denne gang.
Så når jeg kommer op, har du håndteret hende? Så er det forbi?
- Eller hvad? Warren? - Det sagde jeg jo lige.
- Ikke? - Jo.
DAGEN FOR KUPPET
Hr. Beckman? Betty Jean Gooch, hyggeligt at møde dig. Kom ind.
Jeg må sige, at jeg ventede mig en meget ældre person.
- Ja, man ved jo aldrig. - Nej, man ved aldrig.
Jeg skal bede dig skrive i loggen.
Deres printede navn. Der. Og dato, tak.
- Hvordan går din dag indtil videre? - Godt, tak.
Jeg beklager den anden aften. Den anden dag, mener jeg.
- Der var en krise i familien. - Det er jeg ked af at høre.
- Men alt er okay? - Alt er i orden nu, tak.
Det, De har bedt om at se, er blandt vores højest vurderede ting.
Jeg har lagt det illuminerede manuskript frem og Hortus Sanitatis.
Husk altid at bære handsker, når De rører ved siderne.
Naturligvis.
Er det af egen interesse, eller arbejder De på et projekt?
- Jeg har bare hørt meget om dem. - Jaså.
Som De ser, har vi udstillet en af Audubons bind her.
Montren er altid låst,
men hvis De vil se andre malerier, kan jeg vende siden, hvis der er tid.
Du kan komme nu.
Fru Gooch, min ven er her nu.
- Mange tak. - Selvfølgelig.
Hej. Værsgo at komme ind.
- Jeg skal bruge Deres navn til loggen. - Du skal skrive dig ind, John.
John.
John...
Rutherford.
- Vær sød at underskrive... - Hvad laver du?
- Nej! Det gør ondt på mig! - Undskyld, tag det nu roligt!
Vi er ude efter bøgerne, ikke på at skade dig! Det er snart forbi.
- Jeg kan ikke! - Hold kæft!
Vi vil ikke gøre dig fortræd. Kæmper du imod, gør det mere ondt.
- Sæt strips på hendes ben. - Gud hjælpe mig.
Sæt strips på benene nu!
Vær sød ikke at binde mine hænder! Jeg kan ikke! Jeg dør.
Hvorfor fanden tager du handsker på? Kom nu!
Nej, vær nu sød. Det gør ondt.
For fanden da også.
- Hvorfor gør I det her? - Vi vil have bøgerne, ikke dig.
Er du okay?
For fanden!
Find de satans nøgler! Vågn nu op, for helvede!
Der er ingen nøgler! Jeg kan ikke finde nogen satans nøgler!
- Der er ikke nogen satans nøgler! - Åbn låsen, få den ud af montren!
For fanden.
Sådan.
Tilgiv mig.
Kom nu. Tag nu de pokkers bøger!
Hvad fanden?
Hun trækker sig mod døren. Jeg rører hende ikke! Jeg er færdig med det her nu!
Jeg prøver at få lortet ud! Skal jeg gøre alting?
Jeg rører hende ikke!
Stop. Okay. Sådan.
Hold kæft, for fanden.
Hold så kæft, for fanden!
Undskyld. Vi går snart.
Jeg fik den op!
Okay.
Kom så.
For fanden!
- Pak lortet ind. - Vi skal bruge en til.
Hvad fanden snakker du om? Den her er nok. Lad det være!
- Det er nok, for fanden! - Vi skal have Darwin!
Efterlad Darwin! Nu skrider vi, for helvede!
Kom nu.
Fandens. Tryk på B.
Hvad fanden? Du trykkede på ét!
- For fanden. - Måske går det.
- For fanden. - Det her er virkelig slemt.
- Hvad fanden? Der er helt mørkt. - Vent her. Hold døren åben.
- Warren, det skulle ikke gå sådan her! - For helvede da! Hvor er udgangen?
- For helvede! - Det her er sgu rigtig slemt, Warren!
For fanden i helvede!
Hvor fanden er udgangen?
- Hvad fanden gør vi? - Vi må løbe.
- Hvad mener du med "løbe"? - Vi løber. Vi har intet valg.
Det her er rigtig slemt.
Kom nu.
Nej!
- Nej! Nej! - Efterlad det!
Nej! For helvede!
For fanden!
Hvad fanden laver du, Warren?
For fanden!
Stop, din satans idiot!
- Kør, for fanden. - Eric, hvor er bøgerne?
Og hvor fanden er Warren?
For helvede da!
Kør!
Jøsses!
- Kør, for helvede! - For fanden...
- Sæt farten ned, vi bliver dræbt. - Du bestemmer ikke. Hvor er bøgerne?
- Hvor fanden er bøgerne? - Vi tabte dem! Der er ikke nogen!
- Fik vi ingenting? - Vi tabte dem!
Vi fik ingenting! Hold kæft!
Hvis I ikke fik noget, hvorfor tog det så lang tid? Hvad fanden skete der?
I har lavet lort i det igen, fjolser. Jeg vidste det.
- Du var ikke med derinde. - Jeg har Darwin.
Hvad har du?
- Eric, hvad fanden har du? - Vent lidt!
Kig i din pokkers rygsæk!
Hvad har han? Har han noget?
Hvad fanden laver du? Jeg stiger ikke ud af bilen.
- De leder efter en grå bil med tre fyre. - Hvad fanden er det her?
- Ud for fanden! Jeg kører ikke med os tre! - Jeg stiger ikke ud!
Ud! Jeg henter jer i min bil! Det lover jeg!
Ud af bilen, for fanden.
- Eric, der kommer folk. - Ud af bilen, for helvede.
- Okay! - Tag tasken, luk døren og skrid.
For fanden.
Okay, du skal passe på den her. Giv mig dit tøj.
Giv mig dit tøj, for helvede.
Vi kan ikke blive her. Tag dine ting, så smutter vi.
Tag dig sammen. Kom nu.
Der er specialsamlinger i biblioteket.
Visse bøger stammer fra 1700-tallet.
De er sjældne og dyre. I morges udnyttede to mænd dette.
Transylvania-universitetet blev røvet ved højlys dag.
Jeg tænkte...
I specialsamlingen fandtes nogle af USA's dyrebareste bøger.
Politiet siger, de vidste, hvad de søgte. Personalet hjælper med at finde røverne,
og de to som kørte flugtbilen, en lysegrå minibus.
Registreringsnummer 331094. Politiet beder om offentlighedens hjælp...
- De ved ingenting. - Hvordan ved de så, vi var fire?
- De har pladerne fra en anden bil. - De bandt en bibliotekar med vold.
MANDAG, D. 20 DECEMBER 2004 NEW YORK
Okay?
Betagende, er de ikke?
- Og gav hr... - Beckman.
Gav hr. Beckman jer information om bøgernes ophav?
Kun at han arvede dem for mange år siden
og vil indbringe deres værdi gennem et privat salg.
De er meget sjældne.
Ja, synet svigter ham.
Han sagde, at bøgerne ikke længere får opmærksomheden, de fortjener.
Ejer han dokumentation på, hvordan hans forfader fik bøgerne?
De har været i slægten i generationer.
Der er ikke nogen dokumentation.
De er enestående og utvivlsomt ægte.
Så...
Jeg skal tale med hr. Leckey, og vi ringer angående værdi og videresalg.
Ikke i dag?
Beklager, hr. Leckey er ikke på kontoret i dag.
Forstår De... Undskyld, jeg har glemt Deres navn.
- Melanie Halloran. - Vi håbede på at give hr. Beckman...
...en vurdering i dag.
- Det var derfor, vi rejste herop. - Det går ikke, uden hr. Leckey godkender.
- Og ingen anden kan kigge på det? - Det er som sagt Tomas' afdeling.
Han er tilbage i morgen. Hvilket nummer kan vi nå jer på i byen?
For fanden.
Det gik godt. Chefen var der ikke, vi talte med assistent...
Vicedirektøren.
Hun sagde, de var værdifulde. Vi skal vente på, at chefen kommer tilbage.
Vi skal vente på opkaldet og tale med...
Vi venter vel på opkaldet på hotellet?
De ringer på min mobil.
Sluk motoren.
Ring til din mobil. Ring til den lige nu.
Ring til den, Spencer! Ved du hvad? Jeg ringer til dig.
Lad os se.
- Det er Spence. Du kan resten. - Lyder det som en kunsthandler?
- Chas, vi kan ændre meddelelsen. - Hold for fanden kæft, Eric!
Gå ind og få den lap papir tilbage med dit telefonnummer.
- Nu! Nummeret får os i fængsel! - Slap nu af.
Sig ikke, jeg skal slappe af! I får os sendt i fængsel, satans idioter!
Fatter du det ikke? Er du så satans dum?
Hvis du er så klog, kan du vel gå ind.
Jeg skal vide, hvad jeg kan gøre.
Hvad har du, hr. Pink? For fanden! Hvad laver du?
Hvad kaldte du mig? Nu er du ikke så rapkæftet, hva'?
Det er mit liv, I laver lort i, det er ikke en satans leg!
Du må gå ind og få nummeret tilbage! Få nummeret tilbage, Spencer!
- Vi kan ikke gå ind igen. Det ved du. - Jeg er ligeglad med, hvad du ved.
I har slået os ihjel.
I har skudt os i hovedet.
Vi ses vel.
Vi ses. Jeg ringer senere.
Ja.
At kende behovet for at vide, hvad der findes på den anden side af grænsen
og indse, at man kun kan vide det ved at gå over den.
Efter det findes intet tidspunkt, hvor man ikke er gået over grænsen.
Det... Det var virkelig skræmmende.
Jeg hørte skriget i hovedet om og om igen, bibliotekarens skrig.
Hvad har jeg gjort?
Jeg troede, det var, hvad jeg manglede. Har jeg gjort noget forfærdeligt?
Har jeg skadet nogen for altid?
Har jeg deltaget i noget forfærdeligt?
Undskyld, at jeg ikke er kommet til dine kampe for nyligt.
- Det er okay. - Er du i form?
Som aldrig før.
- Hvordan er det nye sted? - Godt.
Det ligger faktisk godt
til butikkerne og til arbejdet.
Vi forsøgte at sige ting som: "Vi vil ikke gøre nogen fortræd."
"Vi skræmmer hende, går ind og ud."
"Vi ringer til politiet efter. Vi siger, vi ikke vil gøre hende fortræd."
Men det gjorde vi.
Og vi forsøgte bare...
...at komme videre, men...
Man kan ikke komme videre.
- Det er midt om natten. - Warren, det er værre, end vi troede.
Vi anvendte samme mailadresse til at aftale mødet på biblioteket
og auktionshuset.
De finder mailen, de finder Halloran, mig, os, mit telefonnummer.
- Chas havde ret, Warren. - Du overanalyserer.
Du skal bare tage det roligt og gå i seng igen.
Paranoiaen vil ødelægge dig.
Jeg vidste ingenting.
Slut på toppen, kom så.
Flot klaret.
- Tillykke med fødseldagen, far. - Tak.
Skål for mig.
Jeg elsker dig.
Farvel.
- Okay. Tak, fordi du kom. - Ja.
Jeg elsker dig.
Stop. Stop der!
Laver du sjov? Kan du ikke bedre? Kom nu!
Efter at have erklæret sig skyldige i røveri og tyveri af dyre kunstværker
kender Spencer Reinhard, Eric Borsuk,
Charles Allen og Warren Lipka nu deres skæbne.
Dommeren idømte dem syv års fængsel,
efter de i månedsvis planlagde tyveriet af manuskripter og tegninger for millioner
fra Transylvania-universitetets specialsamling.
Hele ens liv hører man, at det man gør er vigtigt, og at man er speciel.
At man kan pege på ting,
som viser, at man er speciel og anderledes.
Sandheden er, at de ting ikke er vigtige.
Man er ikke speciel.
Tanken om, at vi gjorde noget enestående,
tiltalte os helt sikkert. Det tiltalte mig.
Når jeg ser tilbage, tænker jeg tit på, hvad jeg mindes fra Warrens vinkel,
og hvad jeg mindes fra min egen.
Om det var nemmere at vælge på grund af det, det gav os.
Jeg ved ikke, om den jeg så i Central Park,
var nogen jeg så, eller nogen Warren sagde, at jeg så.
Okay, makker. På dem.
Alt, jeg husker af Amsterdam-rejsen, var, at aflevere og hente ham i lufthavnen.
Jeg har egentlig intet bevis på,
at Warren tog til Amsterdam.
Med årene er jeg begyndt at tro,
at hele Warrens historie om at møde en køber i Amsterdam
var fundet på.
I må ganske enkelt stole på mig.
Det var en version af historien, som jeg gerne ville tro på,
som jeg valgte at tro på, og oftest var det Warrens.
Men smerten, som jeg påførte min familie og BJ,
var aldrig vores eventyr værd.
Eller forandringen, vi søgte i vores liv.
Jeg tror, de ville have, at tingene kom nemt til dem.
De ville ikke arbejde for forandringen.
De ville ikke hjælpe andre med at opnå forandring.
De er enormt selviske.
Jeg kan stadig ikke forstå,
hvordan man kan gå over en grænse i sit eget hoved,
hvor man er villig til at skade en anden for at få det, man vil have.
Når man vælger at krydse den grænse... Det er en farlig grænse at krydse.
Det får mig til at tvivle på, om de selv vidste, hvorfor de gjorde det.
Spencer, Warren, Eric og Chas
afsonede over syv år hver i et føderalt fængsel.
De stjålne bøger kom tilbage til Transylvania-universitetet uskadte.
De er stadig under Betty Jean Goochs beskyttelse.
Siden han kom ud, har Eric Borsuk flyttet flere gange.
Han bor nu i Californien og forsøger at få arbejde som forfatter.
Charles Allen II er fitnessinstruktør i Los Angeles.
Han skriver en bog om træningsprogrammer i fængsler.
Warren Lipka bor i Philadelphia, hvor han har genindskrevet sig på college.
Han studerer filmvidenskab.
Spencer Reinhard bor stadig i Lexington i Kentucky og arbejder som kunstner.
Han har specialiseret sig i at male fugle.
Tekster af: Jesper Sodemann