Dobře. Pusťte to.
Neberte prosím autonehodu ve filmu jako projev násilí.
Ne, tyto nehody patří k dlouhé tradici amerického optimismu.
Jsou potvrzením tradičních hodnot a postojů, přímo jejich oslavou.
Zkuste vnímat bouračky jako Díkůvzdání, nebo jako Den nezávislosti.
V těchto dnech netruchlíme za mrtvé, ani nemyslíme na zázraky.
Ne, jsou to dny sekulárního optimismu.
Oslavy nás samotných.
Každá bouračka musí být lepší než ta předešlá.
Neustále se zlepšuje technika, dovednosti, triky
i samotní kaskadéři.
Americký filmový režisér řekne: „Chci, aby tenhle kamion
provedl ve vzduchu dvojité salto
a potom vybuchl v ohnivé kouli o průměru dvanáct metrů.“
Film se oprošťuje od složitých lidských vášní
a předvádí nám cosi živelného, divokého a hlučného, tváří v tvář.
Pusťte si bouračku v libovolném americkém filmu.
Je to vznešený okamžik.
Jako když akrobaté stojí na chůdách či na laně.
Lidé, kteří připravují tyto scény, dovedou zachytit
tu lehkovážnost, bezstarostné nadšení,
jaké v cizích filmech u autonehody nikdy nenajdete.
Možná si říkáte: „A co všechna ta krev a střepy?
Kvílející brzdy, rozdrcená těla, urvané končetiny.
Co má tohle být za optimismus?“
Vnímejte víc než násilí.
Skrývá se za ním duch plný nevinnosti a hravosti.
Přesně tak.
BÍLÝ ŠUM
1. VLNY A ČÁSTICE
Ptejte se. Vítejte, prváci!
Ahoj, lidi. Vítejte.
- Karo, musíme jet. Parkujeme načerno. - Nic se nestane.
Nechci zas platit pokutu.
Nepomůžete mi se nastěhovat? Mám plno věcí.
- Prosím tě, kolik toho máš? - Nazdar Bille!
Jak jsi to mohl říct mýmu spolubydlícímu?
Ani ho neznáš.
Nevykládej mu o mně takový nesmysly.
- Už jsi mi ji vázala třikrát! - Ale nelíbí se mi, jak to vypadá.
UNIVERZITA NA VRCHU
Užijme si těchto bezcílných dní, dokud můžeme.
- Měla jsi tam být. - Kde?
Byl den automobilismu.
Zase jsem to propásla? Měls mi to připomenout.
Byl to úžasný pohled.
Kolona se táhla od hudební knihovny
až přímo na dálnici.
Víš, že mi to máš připomenout, Jacku.
- Za rok to bude znovu. - To doufám.
Uvědomil jsem si, že s kurzy hitlerovských studií jsem začal v roce 1968.
Už tomu přihlížím celých šestnáct let.
Automobily mě nezajímaj. Chtěla jsem vidět lidi.
Jak letos vypadají?
Ženy nosí kostkované sukně a pletené svetry.
Jako vždycky. A muži mají tvídová saka?
Proč právě tvídová saka?
Zvykli si, že mají peníze.
A taky upřímně věří, že si je zaslouží. Úplně září tím, jak…
Neumím si představit smrt s tolika penězi.
Možná tam ani smrt není. Jen dokumenty přejdou z ruky do ruky.
- Astronauti lítají? - Jsou lehčí než vzduch.
Vzduch ve vesmíru není.
- Taky máme auto. - Je malé, rezavé.
- Ve vesmíru není zima? - Dveře nedrží.
- Ve vesmíru? - U auta.
Je to sluneční koróna. Viděli jsme to včera v dokumentu.
- A není Corolla druh auta? - Všecko je druh auta.
Kde je Wilder?
Wildere?
- Wildere, máš hlad? - Je ve vesmíru zima?
Pořád hraješ s tím vězněm?
- Je v úzkých. - Koho zavraždil?
- Byl pod nátlakem. - Kolik zastřelil?
- Pět. - Pět lidí?
Ještě strážníka, to bylo jindy…
Takhle jsem si oběd nepředstavovala.
Chtěla jsem jogurt a klíčky.
- Kde jsem to slyšela? - Kde asi? U nás.
Kupuješ věci, co nejíš.
Steffie, Kozoroh…
Babette si myslí, že jak to nakoupí, začne to jíst.
Promiň jí to.
Jestli se tady dokáže v jídle někdo omezit, jsem to já.
… nabídku přijmete, nebo ne.
- Co to pípá? - Detektor kouře.
- Někde hoří? - Asi vybitá baterie.
Jack, Panna: Snažíte se plout proti proudu…
Většina požárů v domech začíná kvůli zkratu.
Na tuhle informaci jistě narazíte.
- Rozmnožíte svůj majetek. - Vyměním baterii.
Dělá, že neposlouchá, přitom by moc chtěla.
Láska i nenávist.
Věděl, koho zabíjí, nebo je neznal?
- Neznal je. - Slyšel hlasy?
- V televizi. - Co mu říkaly?
Říkaly mu, že vstoupí do dějin. Ale já tomu nevěřím.
Iron City je moc malý mediální trh.
Skočím se osprchovat
a potom zajdu na nákupy, a potom učím svůj kurs držení těla.
- Já nevěděla, že máme sušenky. - Nesprchovala se už dneska?
Můžu si jednu vzít? Ne, vlastně dvě?
Dám ti rovnou tři. Stejně budeš za chvíli loudit další.
Možná nebudu.
Dylar.
TABLETA KAŽDÉ TŘI DNY
- Co chceš dělat? - Co bys chtěla?
Chci tě potěšit, miláčku.
A já chci potěšit tebe.
Potěšíš mě, když mě necháš potěšit tebe.
Co je špatného na tom, že je muž ohleduplný ke svojí partnerce?
Partnerka jsem, když hrajeme tenis,
mimochodem, musíme s tím zase začít.
Jinak jsem tvoje žena.
Chceš, abych ti četla?
Paráda.
Prosím, nechci číst nic,
v čem budou muži vnikat do žen, ani se do nich dobývat.
- Chápu. - Nejsme výtah ani recepce.
„Chtěla jsem ho mít v sobě.“
Jako by měl vejít dovnitř,
zapsat se do knihy hostů, spát…
MILUJÍCÍ BOKY SAMETOVÝ DOTEK
Ať se tam děje cokoliv, ale nikdo nesmí do nikoho vnikat.
Život je krásný, Jacku.
Co tak najednou?
Prostě jsem to chtěla říct.
Chci zemřít první.
Skoro jako by ses těšila.
Život bez tebe by byl nesnesitelně smutný a osamělý.
Zejména pokud by děti už vyrostly a odstěhovaly se.
Zatím jsme v bezpečí.
Dokud jsou děti s námi. Potřebují nás.
Je fajn mít kolem sebe děti. Ale jak vyrostou a rozutečou se,
chci zemřít první.
Ne, Jacku.
Tvoje smrt by mi nechala v životě díru.
Mluvil bych na židle a polštáře.
Tvoje smrt by ve mně zanechala víc než díru.
- Co je víc než díra? - Zející propast.
Tvoje smrt by byla zdrcující
prázdnota.
Nebuď hnusný. Tvoje smrt by mě rozhodně zasáhla víc,
- než ta moje tebe. - Ty si poradíš.
Budeš cestovat, najdeš si nový vzrušující život.
Já bych jen seděl na židli v obleku z tvého pohřbu, až do smrti.
Pleteš se. A ve skutečnosti nechceš zemřít první.
Nechceš zůstat sám,
ale smrti se bojíš o hodně víc než samoty.
Doufám, že budeme žít věčně.
Bezzubí, uslintaní,
plní stařeckých skvrn, blouznící.
Kdo o tom rozhoduje?
Kdo je tam?
Co jste zač?
Když se lidé cítí bezmocní,
vzhlíží k magickým postavám.
K mýtickým postavám,
silným mužům,
kteří nahánějí strach a hrůzu.
Řeknete nám něco o Stauffenbergově plánu na zavraždění Hitlera?
Všechny plány končí smrtí.
Taková je podstata plánů.
Plány politické,
plány teroristické, i milenecké.
Natáhněte ruce až nahoru…
Plány vypravěčské.
Ruce co nejvýš!
I plány prostých dětských her.
Sevřete je v pěst…
Pokaždé, když plánujeme, přiblížíme se smrti.
Levá ruka, levá noha…
S tím musíme počítat…
Skvěle!
…Ti co plánují
i ti, co se mají stát oběťmi.
Ukaž.
Vrať mi ji.
Sedmdesát pět kilo. Fascinující fenomén.
Zítra je úterý.
Zítra není úterý, zítra je středa.
Ale zítra je úterý.
Zítra je úterý… ne.
Jím bramborový salát.
Byl bych vděčný, kdybyste o našich lekcích nikomu neříkal.
Asi vám to není známo,
ale patřím mezi nejvýznamnější přednášející
hitlerovských studií v severní Americe.
Jsem J. A. K. Gladney.
Přednáším nacismus na univerzitě Na Vrchu.
Jistě proto chápete,
jaká je pro mě ostuda, že jsem se dosud nenaučil německy.
Proto možná i ty tmavé brýle…
Raději bych to nerozebíral.
Jak jste si asi všiml,
mezi kořenem jazyka a patrem úst mám nějaký problém.
A přitom po studentech povinně žádám minimálně jeden rok němčiny.
Můj problém je, že na jaře se tady na zdejší univerzitě
koná hitlerovská konference,
mají se jí zúčastnit studenti z celého Německa i Rakouska.
Zvládnete mě do té doby naučit základy jazyka?
Učím i plachtění.
ŘEZNICTVÍ – BRZY!
Zákazník v uličce Té blokuje vchod.
To je mi překvapení.
V New Yorku je už máme.
Vůně čerstvě upečeného chleba
v kombinaci s pohledem na zkrvaveného muže
porcujícího plátky telecího je velmi překvapivá.
Murray Suskind, moje žena, Babette.
Murray letos přišel na univerzitu z New Yorku.
Specializuje se na živoucí symboly.
Máte pozoruhodného manžela, paní Gladneyová.
Na žádné univerzitě v této zemi nepadne ani slovo o Hitlerovi,
aniž by zmínili jméno J. A. K., ať výslovně či v narážkách.
- Říkáme mu Jack. - Hitler může být rád, že má Gladneyho.
Obdivuji vše, cos pro něj učinil. Chci dokázat totéž pro Elvise.
- Moje! - Ne!
Ty děti jsou vaše?
No, tamto je Denise, samozřejmě.
„Horký“ a „studený“ jsou slova. Musíš je používat k popisu…
- Došel nám čistič na sklo. - Nezapomínej to.
To je Heinrich…
…dneska umírá víc lidí…
- Steffie. - Máme vodu…
Moje s první a třetí ženou
- To je Denise… - Tam prší diamanty.
Měla ji se svým druhým mužem.
Wilder je náš. Jsme ve čtvrtém manželství.
Francouzi jedí žlázy.
Rodina je kolébkou světových nedorozumění.
V rodinném životě musí být něco, co generuje mylná fakta.
Protože fakta ohrožují naše štěstí a bezpečí.
Je to přílišnou blízkostí, hlukem a teplem bytí.
Tegrin. Denorex. Selsun Blue.
Účes tvé ženy je div světa.
Ano, to je.
- Má zásadní účes. - Asi ti rozumím.
- Doufám, že si jí vážíš. - Samozřejmě.
- Takovou ženu nepotkáš jen tak. - To já vím.
Dristan Ultra. Dristan Ultra.
Pokusná zvířata z nich dostávají rakovinu, jestli nevíš.
To tys mi nutila žvýkačky bez cukru.
To ještě na obalu nebyla výstraha.
Pak ji tam přidali a nevěřím, žes ji neviděla.
Buď budu žvýkat něco s cukrem a barvivy,
nebo tu bez cukru, která škodí krysám. Vyber si.
A co takhle nežvýkat vůbec?
Denise.
Steffie.
- Když nežvýkám, tak kouřím. - Proč neděláš obojí?
To přece chceš, ne?
Všichni děláme, co chcem.
Když nám to nezakážou kvůli věku nebo výšce.
Děláš z komára velblouda.
- Asi máš pravdu. - Nech to bejt. Je to jen výstraha.
- Jen krysy. - Zbytečný hlodavci.
Navíc mám pocit, že nežvýká víc jak dvě denně,
přitom jak zapomíná.
Co zapomínám?
To je fuk. Neřeš to.
Co zapomínám?
Sunny Delight. Sunny Delight.
- Leone! Petržel! - 79!
Ukažte, pomůžu vám.
V uličce šest se rozsypaly cereálie.
Pardon, v uličce čtyři.
Vzala jsi mi kšilt.
Hej!
Pardon, jsou to křupky.
Jdi se Denise omluvit.
Někdy příště. Nezlob se.
Je to prima holka
a chce ti dělat starší sestru. A kámošku, když ji necháš.
Kámošku bych neřekla. Všecky komanduje, ne?
A kromě toho, že se jí omluvíš, jí nezapomeň vrátit knížku.
Je to lékařský katalog a čte ho pořád. Je divná.
- Aspoň něco čte. - Jsou tam seznamy prášků a léčiv.
- Chceš vědět, proč je čte? - Proč?
Protože se snaží najít
vedlejší účinky toho, co bere Babette.
Babette něco bere?
Neptej se mě, ale Denise.
- Odkud víš, že něco bere? - Ptej se Denise.
- Proč se nezeptat Babette? - Tak Babette.
Vím, že zapomínám, ale netušila jsem, že je to tak zjevné.
Ne není.
Vytočím číslo a zapomenu, komu volám.
Jdu do obchodu a zapomenu, co nakoupit.
Zapomíná každý.
Někdy říkám Steffie „Denise“.
Zapomínám, kde jsem zaparkovala.
Ale ať říkají, co chtějí, žvýkačkou to není,
- to je absurdní. - Třeba je to něčím jiným.
Čím myslíš?
Neužíváš ještě něco jiného než žvýkačky?
- Jak jsi na to přišel? - Od Steffie.
- A jak ona? - Od Denise.
Co podle Steffie tvrdí Denise, že beru?
Chtěl jsem se zeptat tebe.
Nic před sebou netajíme.
Neberu nic, co by mohlo ovlivnit moji paměť, Jacku.
Já si chci tyhle dny pamatovat.
Zapomínáme každý. Děje se toho tolik.
Život je buď a nebo.
Buď žvýkačky s cukrem nebo bez cukru.
Buď žvýkám nebo kouřím. Buď kouřím nebo tloustnu.
Buď tloustnu nebo běhám po schodech tribuny.
To musí být strašná nuda.
Chci aby vydržela.
- Už piješ kafe? - Ne.
Babette si dává, když se vrátí z kurzů.
Kurs ji vyčerpává.
Kafem se uvolní.
Proto je nebezpečné.
- Proč je nebezpečný? - Co tě uvolní, je nebezpečný.
Co uděláme s Babette?
Nic si nepamatuje kvůli těm práškům, co bere.
Ani nevíme, jestli něco bere.
Viděla jsem v koši pod dřezem prázdnou lahvičku.
- Jak víš, že je její? - Viděla jsem ji.
A ten lék se jmenuje
- Dylar. - Dylar?
Bere ho ob tři dny.
Je asi nebezpečný nebo návykový nebo co.
- Co říká o Dylaru tvůj katalog? - O to právě jde.
Není v něm. Nenašla jsem ho.
Má čtyři indexy.
Museli ho uvést teprve nedávno nebo pod jiným jménem.
- Mám se ještě podívat? - Ne, už jsem hledala.
Když získáme vzorek, můžeš ho dát k analýze.
Nechci z toho dělat vědu.
- Co zavolat doktorovi? - Prášky bere každý.
- A každý občas zapomene. - Ne jako moje máma.
- Já zapomínám skoro pořád. - A co bereš?
Prášky na krevní tlak, na stres, na alergii.
Oční kapky a aspirin.
Koukala jsem vám do skříňky. Jestli tam není další lahvička.
- A byla tam? - Ne.
Třeba už ho nebere.
Proč odmítáš připustit, že je něco špatně?
Musíme každému nechat jeho malá tajemství, ne?
Na půdě schovává knihy o okultismu.
Našla jsem je.
A navíc mám pocit, že dneska nejela na cvičení.
Jak tě to napadlo?
Podívej, na stopce zahnula doprava místo doleva.
- Možná jela delší trasou. - I ta je doleva.
Pojďte se podívat! Zřítí se letadlo.
…takzvanou inverzní kubánskou osmu…
Tryskáč na letecké přehlídce, Nový Zéland.
Budou to opakovat.
Proboha, já to natočil.
Letadlo dopadlo na louku v blízkosti letiště.
Tisíce přihlížejících na ni naštěstí neměly přístup…
- Dejte tam nějakou komedii. - Ne!
Pilot F86 se snažil získat výšku,
ale bylo už příliš pozdě.
Babette?
Zdálo se mi, že se propadám sám do sebe.
Málem se mi zastavilo srdce.
Jako by tu s námi někdo byl. Něco.
To je přirozené.
Je normální, že slušní, dobře vychovaní lidé
jsou přitahováni katastrofou v televizi.
Protože nám ochabují mozky.
Potřebujeme to jako vytržení z neustálého přílivu informací.
Je to neustálé. Slova, obrazy, čísla…
Jedině katastrofa upoutá naši pozornost. Potřebujeme je.
Na to je ideální Kalifornie.
Sesuvy bahna, požáry…
Kdybych ti dal prášek…
Prášek? Jaký prášek?
No, prášek.
- Mohla bys ho analyzovat? - Jacku.
- Proč se ptáš? - Jsi génius.
I ty jsi génius. Tak to tady přece chodí.
Ty řekneš o mně, že jsem génius,
- já o tobě. To vše pro ego. - Na Kalifornii nic nemá.
Kaliforňané vynalezli koncept životního stylu.
Za to zaslouží smrt.
- Jacku… - Mně nikdo neřekne „génius“.
Nanejvýš jsem lišák, když vyhmátnu něco velkého.
Takže podle tebe prakticky každého fascinují katastrofy v televizi?
- Kde máš ten prášek? - Musím ho najít.
Mám se radovat, že moje zkušenost je tak rozšířená?
Jacku, potřebuju pomoct.
Chci na naší fakultě založit studia Elvise Presleyho.
Co na to říká Alfonse?
Má pocit, že Cotsakis na to má větší právo.
Když Elvis zemřel, byl totiž v Memphisu
a natočil o tom reportáž.
Zkoušel ses někdy vykadit na záchodě bez prkýnka?
Na obrovských záchodcích…
Pro Cotsakise je Elvis jen Elvis. Kdežto pro mě je Elvis můj Hitler.
Jak mohu pomoct?
Mohl bys přijít dnes odpoledne na mou přednášku?
Myslím, že bys jí dodal větší vážnosti
svou prestiží, svou fyzickou přítomností. Pomůže to.
Pro mě je fetiš i močení do sněhu.
Tohle my nepřednášíme. Záchodky bez prkýnek, močení do umyvadla.
Kulturu veřejných záchodků.
Já močil do umyvadel po celém Západě.
Já šel za hranice a močil do umyvadel v Manitobě a Albertě.
Loupala vám někdy žena spálenou kůži po dovolené na pláži?
Na Cocoa Beach na Floridě. To bylo něco.
Druhý či třetí nejlepší zážitek života.
- Byla nahá? - Po pás.
A z které strany?
HOŘLAVINA NEKUŘTE V OKRUHU 15 METRŮ
Věděla jeho matka,
že Elvis zemře mlád?
Mluvila o vrazích.
A mluvila taky o životě.
O životě hvězdy obrovského talentu.
I její život směřuje k předčasnému konci.
O to tady jde, že ano?
Jsou pro to příklady, vzorce.
Matky jsou prostě jedinečné.
Matky všechno poznají.
Folklór se nemýlí.
Hitler svou matku zbožňoval.
Byl první z Klařiných dětí, které přežilo dětství.
Elvis a Gladys se k sobě často tulili.
Spali v jedné posteli, dokud Elvis nezačal tělesně dospívat.
Oslovovali se mazlivými slůvky.
Hitler byl líné dítě.
Jeho vysvědčení byla pokaždé plná nedostatečných.
Gladys trápilo jeho náměsíčnictví.
Měla spadeno na děti, které ho trápily.
Denně vodila Elvise do školy a zpátky.
- Bránila ho v pouličních rvačkách. - Klara ho milovala.
Rozmazlovala.
Věnovala mu pozornost, jíž se mu nedostalo od otce.
Elvis se Gladys svěřoval. Dokonce za ní vodil i své přítelkyně.
Hitler složil své matce báseň.
Chodil na klavír. Kreslil návrhy muzeí a vil.
Když Elvis odešel do armády, propadla nemocím a depresím.
Hitler byl to, čemu říkáme „mamánek“.
Elvis se o ni staral do poslední chvíle.
Jak se její stav zhoršoval, bděl u jejího lůžka každou noc.
Když jeho matka těžce onemocněla,
přestěhoval Hitler postel do kuchyně, aby k ní měl blíž.
- Po její smrti se zhroutil. - Vařil, uklízel. Plakal u jejího hrobu.
- Objímal a líbal ji v rakvi. - Propadl depresím a sebelítosti.
Volal na ni „maminko“.
Po celý život Hitler nedokázal vystát…
Gladysina smrt nepochybně zapříčinila zásadní posun…
…zemřela u vánočního stromečku.
- … vnímání světa. - Za léta…
V podstatě přestal žít…
…do samoty…
… v očekávání vlastní smrti.
…portrét své matky v prostorách Obersalzbergu…
Objevil se u něj šelest v levém uchu.
Elvis zcela vyčerpal svůj talent.
Důsledky?
Zkáza, sebepoškozování, groteskní výstřelky!
Hodně ztloustl, utrpěl vážné otřesy mozku
vlastní vinou.
Jeho legenda došla naplnění.
Přesvědčil skeptiky svou brzkou smrtí.
Děsivou, zbytečnou.
Nikdo už mu ji neupře.
Jeho matka ji patrně předpověděla. To, že zemře, na obrazovce.
A záhy sama zemřela.
Představte si Hitlera
na samém konci
lapeného v bunkru pod planoucím městem.
Vzpomíná na svá první léta u moci.
Na mohutné davy,
davy lidí, co zaplňovali nádvoří
a zpívali nacistické písně,
co malovali svastiky na zdi,
na domácí zvířata po cestě.
Davy, co plynuly na jeho horské útočiště.
Davy co přicházely na jeho projevy.
Davy plné erotické touhy.
Masy, které prohlašoval za svou jedinou nevěstu.
Davy se nechávaly hypnotizovat
jeho hlasem,
stranickým hymnem, pochodňovými pochody.
Avšak ne!
Proč nám to připadá tak povědomé?
Takřka obyčejné?
Davy přijdou,
rozruší se,
tisknou se na sebe.
Jsou ochotné se proměnit. Není to obyčejné?
To všichni známe.
Všichni jsme byli někdy součástí davu.
Ale tamty davy se musely něčím lišit. Co to bylo?
Prozradím vám to strašné slovo.
Vzbuzující hrůzu
od počátku věků,
od počátku lidstva.
Smrt.
Tyto davy se shromáždily ve jménu smrti.
Přicházely složit poctu mrtvým.
Ne však minulým mrtvým.
Budoucím mrtvým.
Živoucím mrtvým mezi námi.
Procesími, písněmi, projevy, dialogy s mrtvými,
recitováním jmen mrtvých.
Davy se přišly podívat na planoucí hranice,
na tisíce vlajek skloněných v pokleku,
na tisíce truchlících v uniformách.
Byly jich zástupy, celé pluky, v plném pohybu,
krvavé prapory a černé uniformy.
Davy přicházely pro talisman proti vlastní smrti.
Stávaly se davem, jen aby zahnaly smrt.
Kdo se oddělí od davu, riskuje smrt jako jednotlivec.
Riskuje, že zemře sám.
To je ten hlavní důvod, proč vzniká dav.
Aby se mohl davem stát.
Musím ti vyslovit obdiv…
2. .VZDUŠNÝ TOXICKÝ JEV
Kéž jsou naše dny bez cíle.
Kéž roční období plynou.
Neřiďte se plány při svých činech.
- Co to dělá? - Ulevuje od alergií, kašle,
tlumí bolesti, pomáhá při průjmech, zánětech…
…nejenom že vykrvácel, on i přišel o ruku…
Hej. Co tam vyhlížíš?
V rádiu říkali, že vykolejil vlak. Ale mně se to moc nezdá.
Musel do něj někdo nabourat a udělat do něj díru.
Je to samej kouř, nelíbí se mi to.
Jak to vypadá?
- Viděl jsi hasiče? - Jo, jsou všude.
Ale jako by se k tomu vlaku báli přiblížit.
Asi se bojí, že vybouchne.
- K nám se to nedostane. - Jak to víš?
Prostě vím.
A nestoupej si na okraj římsy. Babette se pak bojí.
Tvrdíš, že se o mě bojí, abych to z pocitu viny přestal dělat.
Když řekneš, že se bojíš ty, budu v tom pokračovat.
Zavři okno.
Už máš hotové úkoly?
Viděl jsi z okna ten chochol kouře?
- Není to chochol. - Budou nás evakuovat?
- Jistěže ne. - A jak to víš?
Prostě to vím.
Když ve škole ucházel plyn, taky jsme evakuovali.
To bylo uvnitř, tohle je venku.
Něco do té louže foukají fukary na listí.
- A co foukají? - Nevím, má to neutralizovat únik.
Což nevysvětluje, co dělají s kouřem.
Zabraňují, aby se rozšířil. Kdy bude jídlo?
Jestli ho přibude, dostane se sem i v bezvětří.
Nedostane.
- Jak to víš? - Prostě nedostane!
V rádiu říkali kouřový chochol, to není pravda.
- To říká i táta. - Co to je?
Taková beztvará převalující se masa, temný, černý, pulzující oblak kouře.
- A proč to říkají? - Vysílací čas je vzácný.
Co to je za chemikálii?
Nějakej derivát neodynu, Neodyn D.
Viděl jsem to ve filmu o toxických odpadech.
- Co způsobuje? - To byly ty krysy?
V tom filmu si nebyli jistí, co to dělá s lidma. Krysám rostly boule.
Ale to bylo ve filmu. Co říkali v rádiu?
Dráždí pokožku, potí se ruce.
- Ruce a krysy? - V rádiu, ne ve filmu.
Příznaky jsou nevolnost, zvracení, dýchavičnost.
- A v čem? - V obojím.
- Sem se nedostane. - Jak to víš?
Prostě nedostane. Je dokonalé bezvětří.
A když touhle dobou zafouká, vane vítr od nás.
- Co když k nám? - To se nestane.
- Co když přece ano? - Proč by měl?
- Právě uzavřeli kus dálnice. - To bylo na místě.
Ale proč?
Prostě proto. Je to rozumné opatření.
- Usnadní to přístup… - Vydrž, Helen, je tu Jack.
Podle Stoverových se vylilo sto čtyřicet tisíc litrů.
Jejím děvčátkům se prý potí ruce.
To už odvolali. Vyřiď jí, že mají zvracet.
Je jim nevolno?
Jasně. Díky, Helen.
Jo, ozveme se.
Stoverovi zavolali přímo na meteostanici v Glassboro.
Už tomu přestali říkat chochol.
Jak tomu říkají?
Černý kypící oblak.
To je přesnější. Takže už s tím začínají pracovat. Skvěle.
Helen říkala, že se má blížit nějaká fronta z Kanady.
Z Kanady se pořád blíží nějaká fronta.
Pravda, to asi není neobvyklé.
A protože máme Kanadu na sever a kypící oblak je na jihu,
mine nás s dostatečným odstupem. Kdy budeme jíst?
Možná bychom tomu měli věnovat víc pozornosti.
Nechceme vylekat děti…
Prosím tě, nic se nestane.
Já vím, že se nic nestane, ty víš, že se nic nestane,
ale stejně bychom se nad tím měli zamyslet.
Jak se dozvíme, že se něco stalo?
Něco takového se stává lidem v rizikových oblastech.
Společnost je nastavená tak, bohužel,
takovým způsobem, že jsou to vždy chudí a nevzdělaní,
kdo nesou následky přírodních i člověkem vyvolaných katastrof.
To je fakt.
Viděla jsi někdy v televizi univerzitního profesora veslovat v člunu
po ulici při povodni?
- Proč chceš večeřet tak brzy? - Neobědval jsem.
- Co bys řekl kuřeti na čili? - Perfektní.
- Kde je Wilder? - Nevím.
- Vyžehlila jsem ti talár. - Děkuju.
- Zaplatil jsi telefon? - Nemůžu najít příkaz.
Ale zaplatil jsem plyn a elektřinu.
Vraťme se ještě ke kypícím oblakům.
Co když jsou nebezpečné?
Všechno v cisternách je nebezpečné. Ale účinky jsou dlouhodobé.
- Takže umřeme později? - Nezemřeme. Kvůli tomu ne.
Stačí, když se tomu vyhneme.
To znamená, že to musíme mít na paměti.
Tady je Wilder. Babette dělá kuře na čili.
Už tomu říkají černý kypící oblak.
- Říkali to Stoverovi? To je dobře. - Proč?
Jak jsem říkal tvojí sestře, začínají se tomu věnovat.
Můžeš mě jistit?
Ty jo.
No, pořád tam visí.
Vypadá přikovaný na místě.
Dohlédni na Wildera, ať tamhle necupuje izolaci.
Takže podle tebe se k nám ten oblak nedostane?
Z tvého hlasu cítím, že víš víc než já.
Tak vydá se k nám nebo ne?
Chceš, abych řekl, že se k nám nevydá a pak mě zahrneš novými daty.
- Pojď sem, kámo. - Co říkali?
Nevyvolává nevolnost, zvracení
ani dýchavičnost, jak tvrdili.
A co vyvolává?
Srdeční arytmii a pocit déjà vu.
Déjà vu? To snad ne.
Působí na podvědomou část mozku.
- Je to možné? - A to není vše.
Už tomu ani neříkají černý kypící oblak.
- Jak tomu říkají? - Vzdušný toxický jev.
Na názvech nezáleží. Záleží hlavně na poloze.
Je tamhle a my jsme tady. Wildere!
Z Kanady k nám míří silná fronta.
- To už víme. - Ale přesto je to důležitý.
Možná je, možná není. Kdo ví?
Brzy se změní počasí.
Nevečeříme dneska nějak brzy?
- Čemu říkáš brzy? - Chceme ji mít brzy za sebou?
Co chceme mít za sebou?
- Kdyby se něco stalo. - A co?
Je to vynikající, Babette. Proč nejíš, miláčku?
- Denise, broučku, co ti je? - Projevuje zastaralý symptomy.
Steffie, můžeš…
- Babette, podáš mi ještě kukuřici? - Jistě.
Děkuju mockrát.
- Už je ti líp? - Papričky jsou vynikající…
- Asi to jde od hasičárny. - Jaký máme dezert?
Evakuujte všechna obydlí.
Blíží se oblak jedovatých látek.
Evakuujte všechna obydlí…
Máme se evakuovat.
Připadalo ti to jen jako doporučení nebo už jako povinnost ?
Byl to vedoucí hasič…
Jinými slovy se ti nepodařilo zachytit
významový podtón jeho intonace.
Kvůli sirénám.
Nahlas křičel. Něco ve smyslu:
„Vykliďte všechny domy. Blíží se jedovatý chemikálie!“
Blíží se jedovatý chemikálie!
Jacku, nech to být!
Kde je moje lyžařská kukla?
Z JINÉHO SVĚTA HISTORIE OKULTISMU
- Nenašla jsem lyžařskou kuklu. - Na co kuklu?
V těhle situacích si je lidi berou.
Lidé vyhazují peníze za nesmysly.
Nevím, jestli to vše potřebujeme…
- Jsme tu všichni? - Ano.
Všichni jsou dávno pryč!
Je pozdě.
Obyvatelé východních čtvrtí se mají přesunout
do čtvrté evakuační zóny, kde budou nasměrováni
do restaurace Palác Kung Fu.
Tam, jak mají jezírka a živý jeleny?
Přesně tak.
- A kam my? - Řeknou nám to.
- Pustíme si můj mix? - Potom.
Byla to mírná zima nebo tuhá?
- S čím srovnáváš? - Nevím.
…západních čtvrtí se přesunou
- do skautského tábora na ulici deset, - To jsme my.
tábora Narcis,
- kde dobrovolníci - Fajn, víme, co dál.
rozdávají kávu a džus.
A sakra.
…na jihu mezi hranicí okresu a dálnicí číslo pět.
Máme vás upozornit…
Einstein se snaží vysvětlit…
Za pár mil by se to mělo zlepšit, jsou tam čtyři pruhy.
Ti v tom Fordu naproti se nebojí.
Jo, smějou se.
Tihle se nesmějou.
- Kde? - V tom Country Squire.
Jsou vyděšení.
Můžete přestat řešit lidi kolem nás?
- Jen chci vědět, jak moc se mám bát. - To asi zatím neví nikdo.
- O to víc se bojím. - Neboj se.
V protisměru nejede ani jedno auto.
Policie asi zavřela…
Kde je policie? Copak nás nechá samotný?
Někde tu jsou.
Lidi nakupují nábytek během vzdušného toxického jevu?
- Mají slevy. - Možná ví víc než my.
- Možná se odtud nedostaneme. - Možná prší Neodyn D.
Je to možný?
Vyzýváme vás, abyste setrvali pod střechou.
- Proč to změnili? - Nařídili nám odjet.
…neodcházejte.
Pokud jste se již evakuovali, najděte střechu nad hlavou.
Opakujeme, pokud se nacházíte v budově, neopouštějte ji.
Pokud jste se již evakuovali, neprodleně najděte střechu nad hlavou.
Předjíždí nás, tati.
Tohle je proti předpisům…
Viděl jste to?
Babette udělala k večeři kuře na chilli,
tátovo oblíbený.
Táta říkal, že chochol se k nám nedostane.
Ale nebyl to chochol, byl to vzdušný toxický jev.
Narychlo jsme se sbalili.
Až potom jsme zjistili, že jsme poslední.
Opravdu se to všechno stalo?
Střechu našeho auta bičoval déšť. Ťuk, ťuk.
Skončili jsme v zácpě, jakmile jsme opustili naše útulné uličky.
Táta čekal na informace z rádia.
Zácpa na dálnici připomínala rozsvícený kostky domina.
Míjeli jsme lidi v tísni.
Rodila se solidarita se spolubratry v nouzi.
Potom nehoda. Auto se převrátilo.
- Lidé se jim rozběhli na pomoc. - Chudáci.
Nás odmávli, ať jedeme dál a mohli jsme jen přihlížet.
- Co to bylo? - Věnuj se řízení.
Já viděl, jak ti poskočil ohryzek. Něco jsi spolkla.
Jenom lentilku. Radši se věnuj řízení.
Vezmeš si lentilku
a rovnou ji spolkneš, aniž bys ji cucala?
Nic nepolykám. Pořád ji cucám.
Něco jsi spolkla. Já to viděl.
To byly jenom přebytečné sliny v puse.
Jeď dál, ano?
- Situace je zřejmě vážná. - Ano.
Jedná se o velmi nebezpečnou chemikálii…
Velmi nebezpečnou. Postihne plno lidí.
Tušíte, kolik lidí z Glassboro se dnes evakuovalo?
- Dochází benzín. - Netuším.
- Je tam víc. - Jak tam může být víc?
Tak je nádrž navržená. Aby nedošel.
Nemůže tam být pořád. Jednou dojde.
Přece nemůžeš jet dál pořád.
- Jak víš, kde zastavit? - U benzínové pumpy.
BENZÍN – UBYTOVÁNÍ
Tam!
Nikdo tam není.
Takže to je Afrika?
Ne.
- Severní Amerika? Jižní? - Ne.
Když vyjmenujeme kontinenty, třeba to uhádneme.
- To jo. - Je to Evropa?
Tankujeme.
Evropa…
Tak Anglie.
Uhádla jsem to!
Nezaplatil jsi, tati.
Nebylo komu.
Mohl jsi nechat peníze na pultu.
Pospíchal jsem.
- Pošlu jim šek. - Jo, ale spíš nepošleš nic.
Co se stane psům, když je to kontaminuje?
- Psům se nic nestane. - Jak to?
- Zeptej se Jacka. - Spíš Heinricha.
Může to tak být. Na krysách se testuje, co působí na lidi,
protože máme podobný organismy.
Nepoužili by psy, kdyby věděli, že je to bolí.
- Proč myslíš? - Pes je savec.
- Krysa taky. - Ta je havěť.
- Krysa je hlavně hlodavec. - A havěť.
- Havěť je šváb. - Šváb je hmyz.
Poznáš to podle počtu jeho nohou.
- Ale havěť je taky. - Může šváb…
Rodina je kolébkou světových nedorozumění.
…oba havěť, mají k sobě blíž než se může zdát.
To tě nenapadlo?
To je možná pravda z fyzického hlediska, nikoliv ale z biologického…
Chcete mi tvrdit, že krysa je havěť
a hlodavec a ještě k tomu savec?
A sakra.
Vidíte to?
- Můžu se podívat? - Já taky.
No tak, děti! Klid, prosím.
- My jsme! Ne, můžeš… - Ne, myslím to vážně!
Vítejte v táboře Narcis.
208. ODDÍL – TÁBOR NARCIS
Co jsem zaslechla, tak ráno by nás měli pustit.
Mně se domů nechce.
Byla teď u nás dlouho tchýně.
- Tohle nás zachránilo. - Já slyšel dva týdny.
Úřady ví víc…
- Postupují rychle a zběsile. - A neřekli nám nic.
Do toxického oblaku vletěl vrtulník a už se neobjevil.
Napadá mě aspoň sedm vysvětlení.
Napadá mě šest. Jaké je sedmé?
Když nevím, kterých šest máš na mysli…
Psi jsou z Nového Mexika,
vysadili je na louce v noci padákem. Praví hrdinové.
„Uznávaný institut vyvolal s pomocí hypnózy
u stovek dobrovolníků jejich zážitky z minulých životů
coby stavitelů pyramid, zahraničních studentů nebo mimozemšťanů.
Jen za poslední rok prý slavný reinkarnační hypnotik Ling Ting-Wan
pomohl stovkám lidí ponořit se…“
…na tu chemikálii stříkali jedlou sodu.
Ale moc málo a moc pozdě.
Za svítání asi vzlétnou práškovací letadla
a budou bombardovat toxický oblak další jedlou sodou.
Snad ho tím rozptýlí a rozbijí na tisíc neškodných obláčků.
Jedlá soda je triviální název hydrogenuhličitanu sodného,
který se využívá při výrobě skla, keramiky, pracích prostředků i mýdel.
A samozřejmě i při výrobě sodovky,
kterou jste už určitě ochutnali, když jste vyrazili někam na tah.
Nejspíš si asi všichni říkáte,
co přesně je ten Neodyn D,
o kterém toho tolik slýcháme.
Dobře, že se ptáte.
Ve formě prášku jde o látku bez chuti a zápachu, nesmírně nebezpečnou.
V extrémním případě vás může zcela ochromit.
Dobrou.
Víte, že měl Ronald Reagan původně hrát v Casablance?
Tak se nám Heinrich trochu rozpovídal.
Kde je? Neviděla jsem ho.
Vidíš tamten zástup?
Nevstávej. Je přímo uprostřed.
Vykládá jim, co všechno ví o tom toxickém jevu.
- Co může vědět? - Docela dost, jak jsem zjistil.
Proč to neřekl nám?
Patrně mu nestojí za námahu
vtipkovat a okouzlovat vlastní rodinu.
Nejsme pro něj dost nároční.
Neměl bys za ním zajít?
Ukázat, že otec je tam s ním?
- Jen by se naštval. - A když tam zajdu já?
- Řekne, že jsem tě poslal. - A to vadí?
- Jenom lentilku? - Co?
Jenom sliny, které ti přebývaly v puse?
Byla to lentilka.
- Dej mi taky. - Byla poslední.
- S jakou příchutí? - Třešňovou.
Pozor, pozor.
Pokud jste byli vystaveni vzdušnému toxickému jevu
po delší dobu než deset vteřin,
- dostavte se… - Neslyšíš, co teď říkají?
- Něco o vystavení? - No právě.
A co je nám po tom?
Nám nic, tobě.
Proč mně?
Protože jsi vystoupil z auta, abys natankoval.
Ale to ještě toxický jev nebyl nad námi.
Byl před námi.
Vzpomeň jsi, jak ses vrátil do auta a najednou všude byly světla.
- Překrásná. - Jo.
Myslíš, že jak jsem vystoupil z auta, oblak byl dost blízko,
aby na mě napršel?
Nemůžeš za to,
ale stál jsi v něm prakticky dvě a půl minuty.
- Jak dlouho jste byl venku? - Podle Denise asi dvě a půl minuty.
Je to hodně nebo málo?
Jakmile se vaše pokožka
nebo sliznice dostanou do kontaktu s emisemi, je to vážné.
Neodyn D…
Blahopřeju!
…nová generace toxického odpadu. Výjimečný.
Už v koncentraci jedna k miliónu může usmrtit krysu.
A co lidi v autě?
Otevřel jsem dveře při výstupu a nástupu.
Řekl bych, že jim hrozí minimální riziko.
Zato dvě a půl minuty v přímém kontaktu se mi vůbec nelíbí.
- Co znamená Simuvac? - Zkratku pro Simulovanou evakuaci.
Státní program, chtějí na něj získat finance.
Tohle není simulované, ne?
To my víme.
Ale chceme ji vyzkoušet jako vzor.
Chcete říct, že jste se rozhodli využít
reálnou krizi na nácvik simulace?
Rovnou jsme zkusili praxi.
A jak to jde?
Realizační křivka není ideální.
A nemáme oběti rozptýlené, jak chceme v pravé simulaci.
Musíme dělat ústupky tomu, že to je skutečné.
A co máte v počítačích?
Zadáváte do systému reálná data nebo je to všechno jenom jako?
Dívejte se.
Byl jsem venku dvě a půl minuty.
Myslím, že skutečně může mluvit o štěstí.
Kolik je to vteřin?
Pořád mi to háže čísla v závorce a s hvězdičkami.
Co to znamená?
- Hlavně, mám na to umřít? - Ne docela.
- Jak to myslíte? - Ne zcela úplně.
Takže jenom částečná smrt?
Není to otázka úplnosti, nýbrž otázka času.
Za 15 let budeme vědět víc.
Do té doby máme rozhodně problém.
Co budeme vědět za 15 let?
Jestli budete tou dobou ještě naživu, budeme vědět mnohem víc než dnes.
Neodyn D má poločas přibližně 30 let,
budete mít půlku za sebou.
Takže abych tu látku přežil, musím se dožít sedmdesátky?
Myslím, že byste to neměl tak prožívat.
Buďte v klidu, žijte dál.
Ožeňte se, usaďte se, mějte děti.
Není důvod tyto věci neudělat.
- Teď jste řekl, že máme problém. - Já to neřekl. To počítač.
A co říká počítač, není žádná simulace,
bez ohledu na pásku na vaší paži? Je to fakt?
Je to fakt.
Já vás chápu. Nebojte se, společně…
Díky.
Murrayi!
- Jsi to ty? - Jacku.
Každý běloch má oblíbenou písničku od Elvise.
Já myslel, že budeš na svátky v New Yorku.
Zdržely mě filmové autonehody.
Doneslo se mi něco o lehkých ženách, šel jsem to prošetřit.
Jedna tvrdí, že má nasazovací rozkrok.
- Co tím chce říct? - To zní dobře ne?
Myslím, že tento druh pohromy moc nevybízí k sexuální nevázanosti.
Možná se k nim nakonec pár chlapů odváží,
ale myslím že neuvidíme hromadné orgie, dnes ještě ne.
- Objevily se u tebe známky déjà vu? - Ne.
Objevily se u tebe známky déjà vu?
Proč nám připadá, že už se to někdy stalo?
Už se jednou staly, v našich myslích, předtuchy budoucnosti.
Nadpřirozeno.
Až zemřeme, možná si hned řekneme:
„Tenhle pocit znám. Tady už jsem byl.“
Co je s tebou?
Umírám, Murrayi.
Byl jsem dvě a půl minuty vystavený toxickému oblaku.
I když mě to rovnou nezabije,
tak mě to prý přežije v těle.
I kdybych zemřel při letecké havárii, Neodyn D bude žít dál,
až budou mé ostatky pohřbívat.
Říkal to počítač.
To mě upřímně mrzí, příteli.
Ale počítače se mýlí.
- Ruší je statická elektřina v kobercích. - Na ubikaci koberec nebyl.
Prach, vlas v obvodech. Chyby se dějí neustále.
Ne, nesmíš o tom říct Babette ani slovo.
- Zničilo by ji to. - Ovšemže.
Občas mi připadá, že ji vidím pro mě přicházet.
V noci, většinou.
Má nejhorší obava se náhle naplnila.
Všichni víme, že smrti neutečeme.
Jak se vypořádáme s tak zničujícím poznáním?
Potlačíme je, zakryjeme. Ale to ty neumíš.
Kéž bych s tím mohl něco dělat. Přál bych si ten problém přelstít.
Myslels, že tě ochrání Hitler. Dovedl působit jako pán.
Hitler byl pán nad smrtí. Naprosto tě chápu.
Vážně? Kéž bych se chápal já.
Je to evidentní.
Vedle jeho hrůz nezbylo místo pro tvou vlastní smrt.
Byla to od tebe troufalá sázka, troufalá hra.
Přiznej si to.
Kéž bych mohl zapomenout sám na sebe.
Na, vezmi si ji. Mám další, doma v šuplíku pod sporákem.
Potěžkej si ji, ohmatej.
Je nabitá.
Je maličká, ale střílí skutečné kulky.
Automatická pistole Zumwalt, pětadvacítka. Německá, to se ti líbí.
Ne, tohle nechci.
Já věřím, Jacku, že po světě chodí dva druhy lidí.
Vrazi a oběti. Většina z nás jsou oběti.
Nemáme na to náturu, něco, co by nás dohnalo k vraždě.
Ale pomysli, jak je to vzrušující, teoreticky zabít člověka.
On zemře, ty žiješ dál.
Dá se říct, že tím získáš body. Kdo ví?
Možná je násilí formou znovuzrození.
A možná lze zabít i smrt.
A protože nevěděli, co dělat, utíkali.
Obyvatelé města byli vyděšeni
z toho obrovského mraku, který se jim vznášel nad hlavami.
Ještě jednou.
Oblak je všude! Pojďte sem, vstávejte!
- Jacku! Jacku, vstávej, musíme pryč! - Prchněte do vozů!
- Mami! - Ještě pět minut!
Ani minutu!
Proč musí všechno furt opakovat? Přece nejsme hluchý.
Asi se ráda poslouchá.
Vyzvedněte si ochranné roušky…
Pozor!
Uhni z cesty!
Zastav!
- Jacku! - Tati!
- Steffie, ztratila jsi králíčka! - Co? Co?
- Můj králíček! Ztratila jsem králíčka! - Jacku!
- Tady! - Jacku!
Kde jsi, Jacku?
Jacku!
Steffie ztratila králíčka!
- Upadl jí. - Tamhle leží!
Klíče!
Jacku, dej mi klíče od auta!
Do auta, rychle.
Děkuji.
KONTROLA ZBRANÍ JE KONTROLA MYSLI
Mám ho.
- Jacku! - Jedeme špatně!
Co to děláš?
Něco mně říká, že ten v Land Roveru ví, co dělá.
Bože!
To není silnice.
Broučku, lehni si.
Světla na devíti hodinách.
Vidím.
To snad ne. Proboha.
Jsou pořád stejně daleko.
A teďka jsou támhle.
Teď jsou za námi
Štěkej. Štěkej.
- Na čtrnácti hodinách. - To bylo dobrý.
- Jsme ve vodě, tati. - Taky už jsem si všiml.
Tati, vypni motor.
- Mají ovce řasy? - Zeptej se tatínka.
- Jedeme do strany. - Mají ovce řasy?
Copak nikoho z vás nezajímá co se právě děje?
On chce pochvalu, jak projel potok.
Ne, já nechci pochvalu. Opravdu ne. Vraťte se ke svojí rozpravě.
- Co když je tam vodopád? - Tati, je tam vodopád?
Zapni motor.
Jeď.
Proboha.
Ještě!
Může to někoho zabít,
kdyby se dostal moc blízko, nebo to jen dráždí?
- Díky. - …na to neexistuje jednoznačná…
Má být navržený tak, aby rozkládal Neodyn D.
Oblak se dál přesouvá na západ a obyvatelé byli vyzváni,
aby se přesunuli do Iron City,
kde místní podniky otevřely dveře,
aby ubytovaly uprchlíky, kteří se museli přesunout dál od domovů.
Dva muži z našeho týmu jsou mrtví…
Poslouchejte, lidi! Všeho nechte a přestaňte žvanit!
Nikdo teď nesmí opustit budovu! Jasné?
Jestli se mě ještě někdo zeptá: „Smím odejít?“
zopakuju mu to samé, co říkám právě teď.
Nikdo teď nesmí opustit budovu!
- Jak je, Babette? - Nelíbí se mi poslední zprávy.
Jaké?
Prý spouští z vojenských vrtulníků techniky,
aby uprostřed toho toxického oblaku rozptýlili mikroorganismy.
- Co se ti na tom nelíbí? - Já nevím.
Čím vyspělejší technologie, tím větší z toho mám strach.
V celostátní nic, ani slovo, ani záběr.
Glassboroská televize nám věnovala padesát dva slov.
Ani záběr.
Natož přímý přenos.
Copak se tohle stává tak často, že je to všem jedno?
- Vyděsili nás k smrti! - Souhlasím!
Opustili jsme domovy, projeli bouří.
Viděli jsme smrtící přízrak.
Loď smrti plout před námi po nebi.
Chtějí nám říct, že jsme bezvýznamný?
Myslí si, že je to celé jenom jako? Copak neví, jak to je!
Jo! Ano!
Nemají být ulice plný kamer a reportérů?
Neměli bychom na ně křičet z okna:
„Dejte nám pokoj! Už jsme si prožili dost?“
Nezasloužili jsme si, moct pohrdat jejich blbýma otázkama?
Jo!
A co děláme tady?
Jsme tady v karanténě!
Jo!
Jako bychom byli malomocný ve středověku.
To teda!
Všechno, pro co jsme dřeli, co jsme milovali, je nyní v ohrožení
a i když nebyly větší ztráty na životech,
nemáme nárok na pozornost světa za naše utrpení?
- Za náš strach? - Správně!
Nechte už nás žít!
Výborně!
To je pravda!
Tohle už jsem viděl.
Co jste viděl?
Stál jste tam, já jsem stál tady.
Vidím vaše rysy jasně a zřetelně.
Všechno se to už stalo, viděl jsem vás.
Se strništěm trčícím z pórů,
s tím samým výrazem ve tváři.
Jakým?
Zděšeným.
Pobledlým.
Ztraceným.
Uplynulo devět dní, než nám dovolili vrátit se domů.
Vítejte zpět.
Je příjemné, že se supermarket od toxického jevu nijak nezměnil.
Naopak bych řekl, že se ještě zlepšil.
S čerstvým masem a chlebem si připadám
jako na perském tržišti.
Vše je, jak má být.
A bude i nadále, dokud supermarket jednoho dne neselže.
Víš, že podle Tibeťanů existuje přechodový stav
mezi smrtí a znovuzrozením?
Tady si na ně vždycky vzpomenu.
Supermarket je místo čekání. On nás spirituálně nabíjí.
Je to brána.
Koukni na něj! Jak kypí mentální energií,
vlněním, zářením?
Jsou tu všechna písmena i čísla, všechny barvy spektra,
všechny hlasy i zvuky, všechna hesla a rituální fráze.
Jen musíme vědět, jak si je vyložit.
Jé! Ach, kruci.
Jak se má krásná ženuška?
Přijde mi, že ji toxický jev nějak změnil.
Utrpěla kolektivní trauma.
Pořád chodí v teplácích.
Zírá ven z okna a bezdůvodně se rozpláče.
Nevím, jak jí pomoct.
A mám plno práce s přípravou hitlerovské konference.
- A děti? - Už chodí do školy.
Steffie už nenosí tu ochrannou masku.
A ty?
Já jdu zítra opět k doktorovi.
Co říká na tvůj statut odsouzence?
Nic jsem mu neřekl.
A jelikož nic není v nepořádku, nebudu mu to říkat.
- Já lžu doktorům neustále. - Já také.
Ale proč?
Víš, jak jsi mi pomáhal v přetahování o Elvise?
Ukázalo se, tragicky, že jsem měl vítězství jisté.
- Co se stalo? - Cotsakis, můj rival, je…
Už se nenachází mezi živými.
- Je… - Mrtvý.
Odnesla ho vlna v Malibu.
Během prázdnin.
Teprve před hodinou jsem se to dozvěděl.
Neříkám ti to rád.
Zvlášť s ohledem na tvůj stav.
Chudák Cotsakis.
Je mrtvý?
Byl to velký člověk!
- Fyzicky rozhodně. - Neuvěřitelně.
- Musel vážit jeden a půl metráku. - Ach. Nejméně.
Mrtvý! Velikán jako on?
Je lepší nevědět o cizí smrti, ale raději on než my.
Byl tak velký a přesto zemřel.
Tak jasně ho vidím před sebou.
Možná poklidně zemřeme, jakmile přestaneme smrt popírat.
Prostě projdeme otočnými dveřmi.
Booster.
… 600 LET ZMRAZENÉ…
Jenom dnes! Jemné i ostré.
Dvacet sedm.
Třicet sedm.
Co když je smrt jen pouhý zvuk?
Slyšíš ji neustále. Zvuk kolem nás.
Neměnná. Bílá.
Zvláštní, že ano.
Že si představujeme smrt.
Ignorujte poslední hlášení. Ignorujte ho.
Moment, co?
Ach. Neignorujte.
Proč tolik kontrol, pane Gladney?
Dříve jste dával přednost tomu nevědět, co vám je.
Pořád mám strach.
No, já jsem rád, že konečně berete svůj status pacienta vážně.
Můj status?
Jak lidé opustí lékařskou ordinaci, zapomenou, že jsou pacienti.
Ale lékařem nepřestanete být na konci ordinačních hodin.
Lékařem prostě jste.
Musím říct, že se mi vůbec nelíbí váš draslík.
- Můj… Co to znamená? - Nemám čas to vysvětlovat.
Může být reálně či falešně zvýšený.
Víc nepotřebujete vědět.
No a jak zvýšený je můj draslík?
Až na půdu, evidentně.
Může být tenhle draslík indikací nějaké poruchy,
která se teprve začíná projevovat?
Poruchy způsobené například vystavením
chemickému nebo jinému úniku, látce, co obsahuje vzduch nebo déšť. Tak.
Dostal jste se do styku s takovou látkou?
Byl jste vystaven oblaku?
Proč? Výsledky naznačují možnost takového vystavení?
Pokud jste nebyl ničemu vystaven, nemohou nic naznačovat, přece?
No, to ano.
A vy byste přece neměl důvod mi lhát.
Pošlu vás do Glassboro na další testy.
Mají tam zbrusu novou kliniku, jmenuje se Krásná podzimní farma.
Neslyšel jste o ní?
Mají tam plno nových přístrojů.
Lesknou se, oslnivě.
Vyřiďte jim, ať mi po vás pošlou výsledky, zapečetěné.
Společně jako lékař a pacient
dokážeme věci, které ani jeden nezvládne odděleně.
Doktore Lu, říká vám něco Dylar?
- Není to ostrov v Perském zálivu? - Ne je to lék.
Ropný terminál nezbytný pro Západ.
Je to taková malá bílá tabletka.
Nic mi to neříká.
Po delší době se zdá, že život nejen ve městě,
ale i v okolních oblastech se vrací k normálu.
Dozvěděli jsme se, že němečtí ovčáci vyčenichali
jen nízkou úroveň toxického materiálu na kraji města.
Ale pro lidi ani zvířata by již nemělo hrozit žádné nebezpečí.
Skutečný problém je radiace kolem nás.
Rádio, televize, mikrovlnná trouba. Dráty nad našimi hlavami.
Žádné úniky,
ale elektrická a magnetická pole. Průmysl by se zhroutil,
kdyby došlo ke zveřejnění analýz jejich skutečných účinků.
Wilder míň mluví.
Kdyby zveřejnili účinky, jistě by přišli o miliardy.
To je přehnané.
Co říkám, nebo co by se stalo?
Proč jsou hory nad městy?
- Prostě jsou. - Proč?
Na jaře na horách roztaje sníh
a steče dolů do nádrží u měst,
jsou tam postavené kvůli tomu.
- Fakt? - Co bys řekl?
- Já netuším. - Děti, poslouchejte mě.
Držte se za ruce při přecházení.
Dávejte si pozor u bazénu.
Jestli vám někdo připadá jako únosce, tak jím asi je.
Kam se chystáš?
Vedu jeden kurz v kostele.
- Jaký? - Jak jíst a pít.
- To umí každý. - Co budeš učit?
A není trochu pozdě? Je skoro noc.
Co je to noc?
Přichází sedmkrát týdně, není na ní nic zvláštního.
Jacku,
pomůžeš mi po večeři s úkoly?
Úkoly byly jenom záminka. Chci ti něco ukázat.
Dylar.
Už zbyly jen čtyři. Jeden si vezmi. Potřebujeme hmotné důkazy.
- Babette nic neřekneme. - Jo.
Tvrdila by, že zapomněla, proč je tam dala.
Hned zítra ráno se stavím v lékárně
a zeptám se na ten lék magistry.
- Já už se ptala. - Kdy?
Kolem Vánoc.
- Obešla jsem tři lékárny. - Co říkali?
Nic o něm neví.
- Není na seznamu. - Není?
- Musíme za jejím doktorem. - Zavolám mu zítra.
Musíš hned!
Je to vážné, Jacku, asi se s ní něco děje.
Tak zavolám hned. Zavolám mu domů.
Překvap ho.
Když mu zavolám domů, nevezme to zdravotní sestra.
Zavolej domů. Probuď ho.
Vylákej z něj potřebné informace.
Zavolám mu domů, probudím ho.
Vylákám z něj informace, co potřebujeme.
- Haló? - Doktore Hookstrattene.
Tady Jack Gladney. Chodí k vám moje žena Babette.
Ano?
Promiňte, že vám volám domů, ale Babette mi dělá starosti.
A vypadá to, že potíže jí působí lék, který jste jí předepsal.
Jaké potíže?
Výpadky paměti.
Voláte doktorovi domů kvůli výpadkům paměti?
Kdyby mi všichni s výpadky volali domů, kam bychom dospěli?
Následky by byly nedozírné.
Jsou velmi časté, ty výpadky.
A dlouhotrvající.
Vy si v deset večer zavoláte doktorovi.
Vaše žena prý zapomíná.
A až bude mít problémy s říháním, zavoláte mi taky?
Už to trvá dlouhou dobu, pane doktore, musí to dělat ten lék.
Jaký lék?
- Dylar. - Dylar.
O tom slyším prvně.
Malé bílé tabletky.
Ve světle hnědé lahvičce.
Jsou ve světle hnědé…
Vykládáte mi tu o nějakých mně absolutně neznámých prášcích
a čekáte, že vám poradím kdovíco takhle pozdě večer?
A jsou kulaté, že? A mají bílý povrch.
Ten lék není na seznamu.
Neslyšel jsem o něm.
A rozhodně jsem ho nepředepsal vaší ženě.
- Dobře a promiňte. - Řekni, že jsem obešla tři lékárny.
Nikdy jsem se nenaučil jednat s doktory.
Vezmu ten prášek a nechám ho prozkoumat
lidi z katedry chemie na univerzitě.
Nebo už jsi zařídila i to?
Není to klasický prášek.
Jeho aktivní složka je uzavřena v polymerové membráně.
V gastrointestinálním traktu membrána propouští vodu
v pečlivě regulovaném poměru.
A co ta voda dělá?
Rozpouští aktivní látku uzavřenou v membráně.
Lék posléze opouští polymerovou tabletu
jediným drobným otvůrkem.
Já si toho otvoru skoro nevšiml.
Protože ho vyvrtali laserem.
Je nejen malý, ale neuvěřitelně přesně tvarovaný.
Laserem? V polymeru?
Nejsem v tomhle žádná odbornice,
ale musím uznat, že je to úžasný systém.
- Tyčinku! - Čím se ti zdá tak úžasný?
Aktivní látka je uvolňována dlouhodobě v přesných dávkách.
Je to velmi efektivní.
Jsem ohromen. Ba přímo žasnu.
Ale řekni mi, jaký má ta aktivní látka účel.
Co je Dylar?
- To nevím. - Ovšemže to víš.
- Jsi génius. Tvrdí to všichni. - Jak na to přišli?
Ale jsem neurochemička.
Nejsem nijak výjimečná.
Jacku, můžu říct jen,
že aktivní látka obsažená v Dylaru je psychofarmakum.
Nejspíš je navržené, aby interagovalo s částmi mozkové kůry.
Kéž bych věděla víc. Ale jedno ti říct můžu.
Neprodává se.
Ale já jsem ho našel v obyčejné lahvičce na předpis.
Je mi jedno, kde jsi ho našel.
Je to divný.
Musíme si důkladně promluvit. Ty to víš, já to vím.
Našli jsme Dylar.
Jaký Dylar?
Ale, Babette. Byl přilepený na krytu radiátoru.
Proč bych něco lepila na kryt radiátoru?
Denise odhadla, že přesně tohle odpovíš.
- Obvykle se nemýlí. - Řekni mi, co je Dylar zač.
Když ne kvůli mně, tak kvůli svojí dceři.
Dělá si starosti. Trápí se.
Teď už se nemůžeš dál vykrucovat.
Zahnali jsme tě do kouta.
Ten prášek mi analyzovala jedna odbornice.
Dylar je skoro tak geniální
jako mikroorganismy, které pozřely ten toxický oblak.
A víme ještě něco, díky čemu vyvrátíme tvé nepravdy.
Víme, že Dylar není dostupný široké veřejnosti.
Jak asi víš,
nemám povahu, abych z lidí tahal pravdu.
Ale Denise má úplně jinou náturu.
Když neodpovíš mně, přijde se tě ptát tvá dcera.
Vybalí na tebe všechno, co má.
Zatluče tě rovnou do země.
Víš, že tohle umí.
Nech mě, abych ti to vysvětlila.
Nespěchej.
Máme na to celý den.
Budu s tebou, dokud to bude potřeba.
Nevím, kdy to přesně začalo.
Možná před rokem a půl?
Připadalo mi, že procházím změnou.
Nějakým klíčovým předělem mého života.
Přelomem, tak něco.
Krize středního věku. Řekněme… Něco na ten způsob.
Myslela jsem, že to poleví a zapomenu na to, ale bohužel.
Co přesně?
- Neřeš to, prosím tě. - Je to pro mě překvapivé.
Podstata Babette je jiná. Je plná radosti.
Nikdy nepodléhá chmurám ani sebelítosti.
- Necháš mě to doříct? - Jasně.
Víš, jaká jsem. Věřím, že všechno se dá napravit.
Se správným přístupem může člověk odstranit škodlivý jev tím,
že ho zredukuje na prvočinitele.
Obcházela jsem knihovny a knihkupectví, sledovala televizi,
psala si seznamy a návody, byla jsem u zpovědi.
Dokonce jsem zkusila okultismus. Knihy jsem ukryla na půdě,
abyste je s Denise nenašli a neptali se, co se děje.
To vše, aniž bys mi něco řekla?
Podstatou Babette přece je, že se mnou vždy mluví.
Netají se a svěřuje.
Přece se tady nebavíme jen o tvém zklamání z mého mlčení.
Bavíme se o mém trápení a snahách se jej zbavit.
Dobře.
Vyzkoušela jsem všechno, ale nikam to nevedlo.
Pořád jsem se motala v kruhu.
Ale pak, když jsem šla nakupovat,
jsem zahlédla v bulváru ten inzerát.
Jeho přesné znění není podstatné.
Hledali dobrovolníky na tajný výzkum. Ale to byl jenom začátek.
Přihlásila jsem se
a potom šla na pohovor do malé firmy
provádějící psychobiologický výzkum.
Dalo by se to nazvat Šedý výzkum, i když to není úplně přesné.
Můj kontakt byl pan Šedý,
byl něco jako prostředník.
Postupem času jsem byla v kontaktu se třemi, čtyřmi i více lidmi z té firmy.
Byla to dlouhá nízkopodlažní cihlová budova s elektrickým plotem
a ostnatými dráty?
Jejich sídlo jsem nikdy neviděla. Neptej se proč.
Podstatné je, že mi dělali testy, samé testy.
Emocionální, psychologické, motorické, encefalografické.
Podle pana Šedého zbyli tři finalisté, byla jsem mezi nimi.
Jací finalisté?
Měli jsme být pokusní králíci
pro vývoj zbrusu nového experimentálního tajného léčiva s názvem
Dylar.
Aha.
Dokázal najít v lidském mozku receptory Dylaru
a právě dokončoval systém dávkování tablety.
Po dlouhé době jsem pocítila naději.
Testování ale s sebou přinášelo rizika.
Mimo jiné mohlo způsobit i smrt. Nebo bych žila s odumřelým mozkem.
Nebo bych už nedokázala rozlišit slova a činy.
Takže kdyby někdo řekl „letící kulka,“
hned bych padla na zem.
Nakonec u mě způsobil jen zapomínání.
A i přesto tě to nechali brát? Jako nějakou krysu?
Ne, nenechali.
Nakonec řekli, že je to příliš riskantní. Právně, eticky a tak dále.
No, to je dobře.
Není.
Odmítla jsem se s tím smířit.
Ráda bych, abys pochopil, co následovalo.
Jestli ti mám říci všechno, nesmím vynechat ani tento aspekt,
ani špínu v koutku lidského srdce.
Říkáš, že Babette nic netají, svěří se.
- To je podstata Babette. - Dobrá.
Svěří se, nebude nic tajit.
Ale ty nechceš slyšet, jak to bylo.
Myslíš si, že chceš, ale nechceš.
S panem Šedým jsem uzavřela soukromou dohodu.
Budeme v pokusech pokračovat potají.
Já se zbavím svých potíží
a jeho budou oslavovat za zázračný průlom v medicíně.
Chápu.
Ale vyžadovalo to ústupek.
Jinak bych pana Šedého nepřiměla, aby mi lék poskytl.
Bylo to mé poslední východisko.
Nejprve jsem mu nabídla svou mysl.
Poté i svoje tělo.
Jak můžeš nabídnout tělo osobě složené ze tří a více lidí?
Mnohočetné osobě.
Zaměřme se na genitálie.
O kolika sadách se tady bavíme?
Jen jedné osobě.
O té úplně hlavní, manažerovi projektu.
Takže teď už se nebavíme o panu Šedém složeném z více lidí?
Už je to jeden člověk.
Sešli jsme se ve špinavém motelu.
Neptej se kde a kdy.
Ten pokoj měl televizi až u stropu.
Víc už si nepamatuju.
Tolik jsem se styděla, že jsem si zakryla svou tvář lyžařskou kuklou.
A tomu říkáš ústupek? Vždyť jsi platila za prášky sexem?
Jacku…
Bosá jsi přicházela po nehořlavém koberci.
Pan Šedý si odložil klíčky od auta na poličku
a poté do tebe vnikl.
Prosím, nepoužívej ten výraz. Dobře víš, jak to slovo nesnáším.
On dosáhl pohlavního styku.
Jinými slovy do tebe pronikal svým tělem!
Nikdo nikam nepronikal.
Já neměla na vybranou! Nevnímala jsem to.
Byla jsem zcela úplně mimo sebe.
Byla to kapitalistická transakce.
Zakládáš si na tom, že se ti žena se vším svěří.
A já se právě v tuhle chvíli tomu snažím dostát.
Já se to jen snažím pochopit.
Kolikrát jsi vlastně byla v tom motelu?
Chodila jsem tam pravidelně několik měsíců.
Tak zněla dohoda.
A…
Užívala sis ten sex?
Nevím. Já nevím.
Jediné, co si pamatuju, je ta televize.
Měl smysl pro humor?
Ženy prý mají slabost pro muže, co žertují o sexu.
Ale já to bohužel nedokážu
a po dnešku se obávám, že už se to nenaučím.
Raději se na pana Šedého nevyptávej.
Není vysoký, ani malý, mladý ani starý.
Nesměje se ani nepláče. Bude to pro tebe lepší.
Ne, musíš mi říct, kdo to je.
Ne. Jak vím, že ho nezabiješ?
Protože nejsem vrah.
Jsi muž, Jacku.
Každý zná muže a ty jejich šílené záchvaty žárlivosti.
- Muži jsou jimi obecně proslulí. - Já tím proslulý nejsem.
Vždyť zavřu pytel s odpadky a zavážu ho. A…
Trvá to ještě?
- Ne. - Jak to?
Protože lék nezabírá.
Aspoň tedy na mě.
Asi bych měl odejít.
Někam do hotelu nebo tak?
Já nevím.
Co teď?
To bude dobrý.
Ne.
Když už jsi mi řekla tolik,
nechala mě tak trpět,
musím to vědět. Co tě trápí?
Bojím se zemřít.
Bojím se své smrti.
Ty?
Jsi ještě mladá.
Běháš nahoru a dolů po schodech tribuny.
Tvůj strach není oprávněný.
No, já prostě nedokážu přijmout,
že všichni kráčíme vstříc nebytí.
My všichni.
Děsí mě to, Jacku. Nedá mi to spát.
Babette, každý se bojí smrti.
Ale pan Šedý říkal, že já jsem obzvlášť senzitivní,
že se jí obávám nezastřeně, proto tolik toužil mě využít.
Babette, v naší rodině jsem posedlý smrtí jenom já.
Vždycky jsem to byl já.
Miluju tě.
Ale strach ze smrti je silnější než láska k tobě. A to tě moc miluju.
Sliboval jsem si, že ti jednu věc neřeknu.
Hodina mojí smrti se přibližuje.
Nedojde k ní ani zítra ani pozítří,
ale blíží se to.
Proto nemá smysl bavit se o strachu a dalších věcech.
Toto je tvrdá realita, nezlomný fakt.
Jak se zdá, za tu chvíli
než jsem došel od dveří našeho auta k té benzínové pumpě,
byl jsem vystaven takovému množství vzdušných toxinů…
Fantazie o vlastní smrti patří k nejlacinějším,
a nejuspokojivějším formám sebelítosti.
Jako malého mě těšila představa vlastní smrti.
Já si ji představuju dodnes. Kdykoli mě něco rozruší.
Představuju si přátele, příbuzné a kolegy
jak se všichni shromáždí kolem mojí rakve.
A hluboce litují, že se ke mně nechovali lépe.
V sebelítosti vynikají hlavně děti.
Proto musí být tak přirozená a důležitá.
Jistě, ale je něco ještě dětinštější a uspokojivější než sebelítost.
To vysvětluje…
Smrt, nemoc, celý vesmír je náhle pochopitelný.
Dokážu se s tím smířit…
Člověk stráví celý život loučením s jinými.
Ale jak se mám rozloučit se sebou?
- Vyplázněte jazyk. - Loučit se se sebou?
Panasonic.
…dle vlastního výběru.
Vařenou šunku či párek.
Je to ideální pokrm, když se chcete zbavit zbytků,
co překáží v ledničce. Aspoň u nás to tak funguje.
Dáme na sendvič mozarellu. A pak ještě přidáme bazalku.
Co tam děláš?
Neboj se, to jsem já.
Já vím, kdo jsi.
Vím, co tam hledáš.
Kam jsi dala tu lahvičku? Byly v ní ještě tři prášky.
- Jak víš, že jsem ji vzala? - Já to vím, ty to víš.
Až mi někdo řekne, co je Dylar zač, konečně se někam dostaneme.
Tvoje matka už ho neužívá.
Nevím, proč jsi ji vzala, ale není k tomu důvod.
Řekni mi, k čemu slouží, a dám ti ji.
Dobrá…
Nedávno mě něco vyplašilo.
Myslel jsem, že se stane něco hrozného.
Ukázalo se, že se mýlím. Naštěstí.
Ale účinky přetrvávají.
Proto chci Dylar.
O co se jedná?
Tobě nestačí vědět, že ho potřebuju?
Nechci se nechat napálit.
Proč bych tě měl napálit? Prostě ten lék potřebuju.
Dáš ho mojí matce.
Nejspíš mi ukradla tu kuklu, mimochodem.
- Je drogově závislá? - Víš, že tak to není.
Vy dva se budete rozvádět?
Jaks na to přišla?
Spíš na přistýlce. Je to nepohodlný.
Bavili jsme se o smrti.
Bojím se jí.
A prášky nejspíš nezabírají. Ale třeba u mě zaberou.
A i kdyby ne, není podstatné, co dělají. Chci je prostě zkusit.
A není to hloupost?
Tak to dopadá, když si někdo zoufá.
Ty si pamatuješ, jak v rádiu říkali, že toxický oblak působí pocení dlaní.
Hned se ti začaly potit.
To je síla sugesce.
Některým uškodí, jiné může uzdravit.
Když věřím, že mi pomůže, pomůže mi.
- Zahodila jsem ji. - Nezahodila. Kam?
Do drtičky odpadků.
- Kdy? - Před pár dny.
… SMRTI? ŠŤASTNÝ OBJEV PRO MILOVNÍKY VŮNÍ
BOJÍTE SE SMRTI? HLEDÁME DOBROVOLNÍKY PRO TAJNÝ VÝZKUM
Haló?
Chtěl bych si koupit Dylar.
- Zbavit se strachu? - Zbavit se strachu.
Vyčistit hlavu.
Starý silniční motel v Germantownu.
Pokoj osm.
Jo. Jo.
Tak já si skočím pro cukrovou vatu.
Běž, běž, běž, jo.
Skvělá řeč, Jacku.
Vypil jsi plno vody, tati.
Večer na mě nečekej.
- Jen potřebuju auto, mám kurs. - Jo, vem si ho.
Nebudu ho potřebovat.
Už je chladno.
Víš, co přesně to znamená?
Co to znamená?
Vezmi si kuklu.
Nevěřil bych, že se dá tolik říct o Hitlerově psu.
I Elvis miloval psy, ano.
Měl Woodlawna, Muffy Dee a Champagneho.
Taky Muffina. A Wendella, ale to byl kocour.
- Půjčíš mi klíčky od auta? - Tak jo.
Ber si a nekupuj.
Střílej a nevyjednávej.
Jsi muž, Jacku.
Každý zná muže a jejich šílené záchvaty žárlivosti.
Ber si a nekupuj.
Střílej, nevyjednávej.
Možná je násilí formou znovuzrození.
A možná lze zabít i smrt.
Trápí vás srdce či duše?
Já vás znám.
Ano. Jsem dobře znám.
Jsem myš a jsem sýr.
Jsem…
Co jsem to chtěl?
Co chcete vy?
Já chci Dylar.
Co chcete vy?
Chci dál žít.
Umíráte.
Ale už nechci.
To se shodneme.
Kdo vstoupí do místnosti, souhlasí s jistým typem chování.
Není na ulici ani na parkovišti například.
Smyslem místnosti je, že je uzavřená.
Pravda.
Nepsaná dohoda vzniká mezi tím, kdo vstoupí do místnosti,
a tím, do jehož místnosti vstoupil.
Místnost je uzavřená.
Na tom se musejí lidé v místnosti shodnout,
aby ji odlišili od zahrady, louky, pole, sadu.
To zní zcela logicky.
Pro přepočet z Farenheita na Celsia postupujete následovně.
Nebýval jsem vždy takový jako dnes.
Taky jsem si říkal.
Prováděl jsem důležitý výzkum.
Sám jsem si záviděl.
Smrt bez strachu je každodenní věc.
Dá se s ní žít.
Chcete tím říct, že smrt, jak ji známe,
nemůže být bez strachu?
Lidé by si na ni zvykli?
Dylar selhal.
Naneštěstí.
U každého?
U králíků.
Ale jistě se ho dočkáme.
Možná dnes, možná nikdy.
Jednou budeme mít účinnou medikaci, chcete říct.
Mezi námi, myško, zobu ho jako bonbóny.
Právě jsem si říkal.
Kolik chcete koupit?
Kolik potřebuju?
Jste robustní, starší.
Vysvětluje tohle váš strach?
Vidím před sebou muže
v tmavohnědé bundě
a béžových kalhotách.
Řekněte mi, mám pravdu?
Anglicky jsem se naučil sledováním televize.
Na to, jaké to bylo, než jsem sem přišel,
jsem už skoro zapomněl.
Chodila sem žena v kukle,
jejíž jméno mi teď uniká.
Americký sex.
Představte si, takto jsem se naučil anglicky.
Nebo bych už nedokázala rozlišit mezi slovy a činy.
Kdyby někdo řekl „padá letadlo,“
padla bych na zem a chtěla se krýt.
Už padá.
Padá letadlo!
- Co chcete, bílý muži? - Dylar.
Jste bílý jako stěna, víte?
Protože umírám.
Tohle vám pomůže.
- Stejně zemřu. - Ale bude vám to jedno,
o to přece jde.
Letí kulky.
Přestřelka!
Jmenuji se Jack Gladney a přišel jsem vás zabít.
Byl jsem oběť, ale teď jsem vrah.
Znáte moji ženu, Babette.
Měla na sobě kuklu.
Nosila lyžařskou kuklu, aby mne nemusela líbat.
Říkala, že je to neamerické.
Řekl jsem jí, že místnost je uzavřená,
nemůže do ní vstoupit, aniž by souhlasila.
To je zásadní, oproti erodujícím pobřežím a jiným věcem.
Nebo
můžete jíst syrové zrní,
zeleninu, vejce,
žádné ryby,
ani ovoce.
Či ovoce,
zeleninu,
zvířecí protein,
žádné zrní ani mléko.
Nebo
jen sójové mléko jako zdroj B12
a mnoho zeleniny kvůli regulaci inzulinu,
ale žádné maso,
ryby ani ovoce.
Je nesčetně použitelných kombinací.
Napadlo vás někdy, proč ze třiceti dvou zubů
působí největší potíže tyto čtyři?
Za minutu vám řeknu odpověď.
Jacku?
Babette?
On tě střelil!
Eh.
A tebe taky.
Promiň.
A přesně takto by se dala zobrazit postupující teplá fronta.
- Musela se mi odrazit od zápěstí. - A zasáhla mi nohu.
Jak jsi věděla, že budu tady?
Muži jsou vrazi.
- Potřebuje pomoc. - Odnesme ho.
Opatrně.
Kde jsi vzal nabitou zbraň?
Myslel jsem, že jsem ho střelil třikrát, ale vlastně jen dvakrát.
Původně jsem chtěl…
Ani nevím, prostě jsem to podělal!
Pro Murrayovo auto se vrátím potom.
Dusí se!
- Kdo mě střelil? - No…
No…
To vy.
Vy jste střílel.
- A kdo střelil vás? - No vy!
- Měl jste v ruce zbraň. - Co?
Proč? Čeho jsem tím chtěl dosáhnout, nevíte?
Mluvil jste z cesty.
Nebyl jste při smyslech.
Nezlobíme se.
Kdo jste doopravdy?
No, kolemjdoucí. Známí.
To je jedno.
Některé mnohonožky mají oči, jiné ne.
- Jistě. - Ano.
Někteří hraví delfíni
dostali rádiové vysílačky.
Z jejich toulek napříč oceány se mnohé dozvíme.
Jsme přímo v éteru.
POHOTOVOST
Držíš ho za hlavu?
A co tenis, hráli byste, hráli?
Postřelili nás!
Střelili nás.
To tady vídáme často.
Sestro Hildegardo!
Promiňte, matko.
Reálný příjem popravených.
Nikdo neví, proč se mořští ptáci slétají v San Migelu.
Jak se jmenujete?
Sestra Hermann Marie.
Co dneska říká církev o nebesích?
Jsou to pořád stará dobrá nebesa?
Máte nás za hlupáky?
Jsme tu, abychom se staraly o nemocné.
Nic víc. Jestli se chcete bavit o nebi, jděte jinam.
Tak proč máte ten obrázek na zdi?
Je pro druhé. Ne pro nás.
Nevěříte na nebe? Vážně?
Vy nevěříte, tak proč já?
Kdybyste věřila, my možná taky.
Kdybych věřila, vy byste stejně nemuseli.
Někdo musí předstírat, že věří.
Takže smrt je konec?
Po smrti už není nic?
Zajímá vás, čemu věřím,
nebo čemu předstírám, že věřím?
Tohle nechci poslouchat. Je to hrůza!
- Jste sestra! - Přesně tak.
Vy si přijdete z ulice, jen tak,
vlečete sem za nohy tělo
a ptáte se na anděly, jak asi žijí na nebi?
Dejte mi už pokoj!
Kdo sem vejde a chce se bavit o andělech, je hlupák.
Ukažte mi anděla. Prosím.
Chci ho vidět.
Ukažte mi svatého.
Dejte mi jediný vlas z těla svatého!
Je nám na tomto světě souzeno věřit ve věci,
ve které nikdo jiný nevěří.
Pokud se vzdáme svojí víry,
lidská rasa vymře.
Proto jsme tady.
Je nás pouhá hrstka.
Kdybychom nepředstíraly víru,
svět by se zhroutil!
Peklo je, když nikdo nevěří.
Modlíme se.
Rozsvěcíme svíce,
prosíme sochy o zdraví a dlouhý život.
Avšak to pomine.
Ztratíte své věřící.
Hlavně nezapomínejte věřit jeden druhému.
Herr Dokter.
Herr… Herr Dokter?
Dostane se z toho?
Potrvá to, ale myslím, že ano.
Lituju, že jsem ti řekla o svém trápení.
Proč?
Protože bys mi nemusel říct, že tě čeká smrt dřív.
Na celém světě si ze všeho nejvíc přeju,
abys ty nezemřel první
a aby Wilder zůstal navždy takový, jaký je.
Už jsem tě málem poprosil, aby sis vzala před sexem návleky na nohy.
Proč málem?
Bál jsem se, že vytušíš, že se něco děje.
Podle vlády by se neměly podporovat jaderné zbraně a jejich nosiče.
Navíc se doporučuje plánovitě přistoupit k ochraně hospodářských zájmů…
Velbloud má hrby kvůli vodě.
Záleží, jestli myslíš jednohrbý nebo dvouhrbý.
Dvouhrbí mají v jednom vodu a v druhým jídlo?
Velbloudí maso se pokládá za pochoutku.
- Nejsou to aligátoři? - Nemyslíš lamy?
Kdo přivezl do Ameriky velbloudy?
Podle Murrayho jsme jen křehké bytosti
obklopené nepřátelskými fakty.
- Bolívie těží cín. - Chile měď.
Jsem jediná, kdo má rád středy?
Došlo mléko.
…válka kvůli soli.
Překvapení nemají konce.
Lituji nás i podivného způsobu, kterým přispíváme k pohromám.
Přesto z vytrvalého tušení blížící se zkázy
znovu nalézáme naději.
POTRAVINY
A zde čekáme.
Společně.
BÍLÝ ŠUM