SERIÁL NETFLIX
Když si pro vás zima přijde,
krev vám přestane proudit do údů.
Stáhne se dovnitř, aby zahřála orgány.
To mi řekl můj první milý.
Dělal na ropné plošině. Vysoký, šlachovitý a tvrdý jako ze železa.
Říkal: „Ruthie, tvůj úsměv mě zahřívá.
Tak se usmívej, než se vrátím.“
- Tak jdeme. - Dobře.
- Pohyb. - Dobře.
Jo, to bylo svinstvo.
Pak vám zima jde po rozumu.
A potom po vůli.
A přesto
srdce bojuje dál.
Ruth.
Wilford prý vzadu něco chystá.
Slunce nesvítí, když je pryč.
Bez ní teplo nehřeje.
Slunce nesvítí, když je pryč.
A nikdy se včas nevrací.
Pokaždé, když odchází.
Velký den, přátelé.
Velký den, pane. Vše je připraveno na zkoušku.
Chudák pan doktor Headwood.
Jak si poradíte bez chudáka pana Headwooda?
Mám pocit, že je stále s námi.
Kráčíte jistě v jeho stopách?
Na sto procent.
Co říkáte tomuto obleku? Ve stylu projektu Manhattan.
Fajn.
Polož kartáč a podej mi ručník.
Promiňte. Máme hodně práce.
Děkuji.
Moc brzo mě opustil, můj drsný miláček.
Jeho plošina se potopila s celou posádkou.
Vím, že můj úsměv ho zahříval, úplně samotného na vlnách.
Stejně jako vím, že naše srdce odejdou poslední.
Ve Wilfordově vlaku,
1 023 vozů dlouhém.
Je dehydrovaná, podvyživená a má nízký tlak.
Nejspíš trpí nemocí z ozáření…
Chceš si promluvit o tom, co se stalo?
Málem jste oba zemřeli.
Ne, když jsme se líbali.
Čekám dítě a něco jsem slíbil Zaře.
- Nechci o tom mluvit. - Já taky ne.
Ben má ta data. Podíváme se na ně?
Ano.
Pořád nechápu, jak tam mohla přežít osm let.
Člověk se zazimuje.
Žije ze zbytku energie vychládajícího reaktoru.
Je to vlastně geniální.
Ani jsi tam proto nešel.
Ne.
OBYVATELNÁ ZÓNA
Máme výsledky.
Nešklebíš se asi jen kvůli žebrům.
Je to pořád stejné.
Podle analýzy se místo otepluje,
ale ne dost rychle na to, aby se tam dalo žít.
Jak dlouho, Bene?
- Sto let? - Víceméně.
Takže jsme se pachtili zbytečně.
Zbývá ještě jedno místo.
To teplé místo v Arábii.
Podle údajů, které jsme zatím shromáždili,
vypadá docela slibně.
Je to tady v Africkém rohu, jižně od Arabského poloostrova.
Nemáme dost jídla na cestu.
- A máme dalšího jedlíka. - Vrátíme se pro náš vlak.
Najdeme je, spojíme se a pojedeme se všemi na to teplé místo.
Spíš mi dělá starost, jak si ho udržíme.
Má pravdu. Vracíme se s prázdnou.
Bez důkazu o novém ráji.
Bez Melanie.
Nejedeme s prázdnou.
Zdaleka ne.
Hej!
Probuď se.
To nic. Já to zvládnu.
Nic se ti neděje.
Tady nepotřebuješ kombinézu.
V pořádku.
Ahoj.
Já jsem Andre Layton.
Poprali jsme se u toho reaktoru.
Pamatuješ? Promiň, mluvíš anglicky?
Ano?
Prosím.
Dobře.
V pořádku?
Jak se jmenuješ?
- Asha. - Asha.
Výborně.
Neboj, tady jsi v bezpečí.
Nikdo ti neublíží. Jsi na Sněhoborci.
Na Sněhoborci?
Copak sním?
Ledaže sníme všichni.
- Vlak přežil? - Provedu tě. Můžeš chodit?
Tady.
- Kdo to je? - Nemáš právo se na nic ptát.
No tak, Bess. Byli venku?
Co hlava? Asi bolí.
Ne tolik, jako když jsi mi zlomila nos.
Kde je pan Wilford, velký inženýr?
To nevíme. Teď jsou dva vlaky.
Dole je žena v kleci.
To je dlouhý příběh. Radši bych slyšel ten tvůj.
Věř mi, bude lepší brát to zvolna.
Proč bych vám měla věřit?
Vítej na palubě, Asho.
Deset procent nás pěkně postrčí. Žádné velké drama.
To je přiměřená hodnota.
A vyřazené vozy první třídy
by měly dostatečně odclonit elektromagnetický impuls.
Tak ať nám zazpívá, Kevine.
Začínáme zkoušku. Deset procent.
Potvrzuji, deset procent.
Začněte odpočítávat.
Můžeme.
Spouštím odpočítávání.
Dvě minuty.
Mám tu vaši kamarádku.
Půjdeme odsud?
Vsadím se, že je to zbraň.
Je v posledním voze, kde se vlaky musí spojit.
Není to jen ohřívadlo?
- V pořádku? - Ano, je mi jen zima.
Proto nesmíte běhat po venku.
Nesmíme vás ztratit.
Schovaná v díře stejně k ničemu nejsem.
A pět, čtyři,
tři, dva…
To nic.
Co to bylo?
Jako by mnou prošla elektrická vlna.
To asi bylo ono.
Výborně, Kevine. Výborně, posádko.
Jo!
- Ozi, co se děje? - Jen…
Počkej chvíli. Chci…
Chci si to pamatovat.
Lilo…
je to drsný svět,
ale s tebou
konečně dává smysl.
Lilo,
vezmeš si mě za muže?
Ty vole, to je ale kámen!
Že jo? Je to úlet. Je to nejspíš největší zbylý diamant na světě.
- A stál mě jen teplé ponožky. - Nasaď mi ho.
Nejdřív řekni ano.
Ano.
Co rodiče umřeli, nevěřila jsem, že ještě najdu lásku.
Já vím, miláčku.
Musíme to říct Wilfordovi.
Fakt?
Ano. Je to projev úcty.
Je pro mě jako rodina. Teda…
Teď mám tebe.
Dobře.
Přišla za vámi Lilah s panem Osweilerem.
Ať jdou dál.
Má kravatu.
Mí mladí obyvatelé nočního vozu!
- Můžeme si promluvit v soukromí? - Budeme se brát.
- Cože? - Nejdřív jsme šli za vámi.
Lilo, to je ale překvapení.
Moudrý tah, dát jí tak krásný prsten, pane Osweilere.
Kdy tu naposled byla svatba?
Vzácná příležitost.
Právě to možná vlak potřebuje.
Ne, nic neočekáváme.
- Ani… - Já ano.
A to bys měla. V poslední době byl život tak ponurý.
Všichni dostanou volno.
Připomeneme reptalům, jak vypadá jednota.
Všichni táhneme za jeden provaz a věrnost se cení.
Co myslíš?
Odpočinek se hodí.
- Třeba pár porcí navíc… - Výborně. Tak zítra.
Zítra?
Proč ne? Aspoň si to nikdo nerozmyslí.
Proměníme noční vůz, Lilo.
Nebo spíš paní Osweilerová?
Folger-Osweilerová?
To má zvuk! Úplně to vidím, rudý samet.
Zaro, zajdi za cukrářem.
- Cukrář je na kompostu. - Tak ho vytáhni. Máme svatbu.
ODDANÁ SVATBA!
Osprchujte ho a dejte mu, co potřebuje na pečení.
Děkuji.
CELOVLAKOVÉ VOLNO
Co tady děláš?
Wilford staví zbraň. Víš o tom něco?
Vím, že něco chystá, ale ne.
Ruth viděla, jak na tom Javi pracuje. Chce se s ním spojit.
Říkala jsem ti, že Javi se mnou nemluví.
Změnil se, co ho napadl ten pes.
Všichni máme jizvy. Ruth ho chce vidět. Je to na ní.
Rána do monitoru většinou satelitní příjem nespraví.
Ale spraví náladu. Všem nám už trochu přeskakuje.
Jak najdeš jehlu v kupce sena?
Díkybohu je to jen kupka sena.
- Máš nějakou teorii? - Mám jednu teorii.
Že nás sleduje?
To je dobrý psychologický odhad.
Jestli nás sleduje… Asi tak za den budeme na hlavní trati.
Když jsme jeli tudy, satelitní příjem se zlepšil.
Pak ho možná uvidíme.
A on uvidí nás?
Máma by byla hrdá, jak jsi to včera zvládla.
To si nemyslím, ale díky.
Alex, našli jsme někoho, kdo přežil.
Třeba se stane zázrak.
Je pryč, Bene.
To nic.
Hej!
Kdo to je?
Aspoň mi pověz, co hledáš.
Cos našel?
DALŠÍ SEN
Tady.
STEVARD
Připravila jsem ti to.
Je tady takové teplo.
- Díky… - Josie.
Josie.
Promiň, už dlouho jsem nemluvila.
To nic. Vítej zpátky.
Zvládla jsi to.
V pořádku?
Ahoj.
Děje se něco?
Kdy jsi měla nejblíž k umrznutí?
Asi jako všichni.
Je to takové, jak se říká?
Jo.
Uvolníš se. Je ti teplo.
Vidíš věci.
Aha.
Třeba stromy?
Dračinec. Trávu.
Cítil jsem slunce.
Bylo to místo, které hledáme.
Ještě že ses vrátil, protože nebylo.
Tyhle stromy rostou jen v Adenském zálivu,
uprostřed našeho teplého místa v Arábii.
O dračinci jsem nikdy ani neslyšel,
ale viděl jsem ho.
Měl jsi vizi?
- Jen ti říkám, co se stalo. - Řekl jsi to ještě někomu?
- Ne. - Dobře.
Ať nevykolejíš.
Málem jsi umřel a něco se ti vynořilo z paměti.
Strom, o kterém ses učil ve škole.
Nejspíš máš pravdu. Díky.
Tak jo.
Další den, další setkání se smrtí.
Tak jo.
- Drž se, kámo. - Jo.
Dnes na to jdeme jinak, Kevine.
Okouzlíme je.
Co myslíš?
Moc červené?
Ne dost, pane.
Souhlasím.
- Proč jsi to řekla? - Co?
Co?
Folger-Osweilerová.
Jen tak. Netušila jsem, že to tak zapíše.
Teď je to jeho svatba.
- Vědělas, že to udělá. - A co?
Na jeden den budeme král a královna.
Využívá nás, Lilo.
Investuje do nás.
Stačila by mi malá oslava.
Zazpíval bych ti. Pár hostí. Ale to nešlo, co?
Protože nemáme žádné přátele.
Budeme vlivný pár. Jednoho dne tady můžeme vládnout.
- Proboha, Lilo! - Co?
Staří umírají, mladí tady už skoro nejsou.
A brzo jim budeme vládnout.
Dnes máme svatbu. Nikdy nepřestaneš čachrovat?
- Čachry jsou fajn. - Tak jo!
Čachruj si! Je pozdě to odvolat,
Wilford by mi strčil hlavu na mráz, že jo?
Nechoď pryč!
Ozi!
Javi!
Javi?
Můžeš se mnou mluvit. Nikdo tu není.
Strojvedoucí, Wilford vás čeká v první třídě.
Mám službu.
Já nevím. On to chce. Dej to na autopilota a běž.
Vypadáš krásně.
Je to tvůj den.
Nech toho.
Je mi fuk, jak to vypadá. Nech to.
Ale ne! Nevěsta prý bývá náladová. Ale takhle nabroušená?
- Promiňte. - Ano, to bude nejlepší.
No tak. Pročpak jste se pohádali?
Prý pořád čachruju. Myslí, že jsem sobecká a krutá.
To občas přece musím. Nebo ne?
Proto jsem tě chtěl v nočním voze, Lilo.
Jsi realistka. Chápeš, že někdo vždycky přijde k úhoně.
Ano, neříkám to nahlas, ale c'est la vie.
Nejspíš si taky myslí, že si celý obřad přivlastňuju.
Chápeš, proč mi na vaší svatbě záleží?
Pomůže je srovnat do latě.
Ano. Uvidí, že jinak než po mém to nejde.
Ve vlaku staré zákony a morálka
neplatí tolik, jako co?
- Věrnost. - Správně.
Věrnost vlaku.
Ty krokodýlí slzy si šetři na obřad.
Předveď se. Udělej to pro mě.
Ano.
Tak zatím.
Krásné místo pro svatební lože.
Děkuji. Připravili jsme si to sami.
Pojď.
Posaď se.
Mladá, bouřlivá láska. To já znám.
Tu bouřlivost, mládí už ne.
Ale Lilah se zlobí.
No jo, to je…
Je jen nervózní.
Všechno bude v pořádku.
Mám pro ni slabost.
Díval jsem se do personálních složek pana Roche.
Byl jsi malý oportunista v uniformě.
Občas jsem si přilepšil, to ano.
Podnikatel s ostrými lokty.
To se u manažera nočního vozu hodí.
A přesto…
tyhle ruce…
hrají tak krásně na klavír.
Někde v skrytu toužíš být umělcem,
který pěje smutné písně.
Nevyrostl jsem právě v tvořivém prostředí.
Našel jsi svůj hlas.
Pianista.
A jeho zrzavá manželka za barem.
Jste můj tým.
To chápeme.
Opravdu.
Starý dobrý brzdařský chvat. Pamatuješ?
Taky mě zmáčkni.
No tak, dělej.
Víc.
Víc! Dej do toho basso profondo.
Tak na co máš ruce?
Aby drtily koule.
A laskaly tvou ženu.
A pak si klidně lechtej klávesy.
Máš velké nadání.
Myslím to vážně.
Papíry.
Tašku.
Pane De la Torre.
Jsem to jen já.
Už je to dlouho.
Ruth? Ale vy…
Jste ve druhém vlaku.
Ne, celou dobu se tu ukrývám. Pomáhám cestujícím.
A našim přátelům tam venku.
Neměla byste tu být.
Javi.
- Je mi to líto… - Ne…
Strojvedoucí, potřebuju vaši pomoc.
Na čem tam pracujete? Co to dělá?
Zastaví to Laytona.
- Musím se vrátit ke psovi. - Ještě ne.
Jak to funguje?
- Ne! - Javi!
Nádhera.
Vítejte, stateční cestující. Teď jste všichni pracující.
S potěšením přerušuji naši dřinu,
abychom strávili trochu času spolu.
Sešli jsme se dnes na svatbě
Lily Folgerové mladší a Johna Christophera Osweilera.
Vím, máme za sebou chladné míle strádání.
Disciplína je tvrdá.
Platili jste omrzlinami
a blízcí vám umírali na chřipku. Ať odpočívají v pokoji.
Není čas oslavit vítězství?
Starosvětská svatba.
Nalijte si skleničku, je tu dost pro všechny.
A také teplé jídlo navíc.
- Vrátím se. - Dobře.
Připijme jako jeden vlak Lile a Johnovi.
No tak! Na zdraví!
A teď všichni.
Na naše nezlomné pouto s vlakem.
Na věrnost
a vaši smlouvu se mnou.
Abychom přežili.
Wilford!
Nejspíš elektromagnetická pulzní zbraň.
V životě jsem ji neviděla.
- Ale víš, jak funguje? - Ano.
Vyšle elektromagnetický impuls a vyřadí elektroniku na Sněhoborci.
Layton bude bezmocný.
Zatímco slaví svatbu, zkusíme zařídit, aby se to nestalo.
Máte manuál?
No tak, Světluško.
Řekl jsem dámě, že se v tom vyznáš.
Ve zneškodňování EMP?
Jo.
Co je?
Kam jdeš, Javi?
Zpátky ke psovi.
A odkud jdeš?
Konečný sběr dat.
Můžu jít?
Pojď se mnou.
Za mnou.
Ty taky.
A nyní vás žádám, abyste provedli posvátné kroky
v jednotě s Lokomotivou věčnou.
Tyto čtyři kroky představují cestu, jíž se vydalo lidstvo.
Od trávy
k ledu.
- Od ledu k oceli. - Od ledu k oceli.
A od oceli ke světlům…
Lokomotivy věčné.
Prošel tudy někdo?
Ten pohryzaný inženýr je tu pořád.
Vždycky jen na skok.
Stejně se na to podíváme.
Není svatba dobrá příležitost pro naše nepřátele?
Netuším, jak to deaktivovat.
Zkus to nějak rozhasit.
- Na to spoléháš? - Na tebe.
Mlátičky a správa!
- Cože? - Chytí nás tady. Jdeme!
Musíme jít. Jdeme!
- Pojďte. - Ne, musíte na tom pracovat.
Co budete dělat vy?
Odvedu pozornost. Jinak nás tu chytí všechny.
Nepůjdou dál, když mě uvidí.
Deaktivujte to a dejte Laytonovi šanci.
- Ruth… - To je rozkaz, pane Pikeu.
Teď velíte vy.
Věřím vám.
Blahopřeji.
Krása.
Vy.
Ano, Kevine. Jsem to já.
Mě celou tu dobu hledáte.
Běhal jste dokola jako bezhlavé kuře.
Vzdávám se.
Je mi zima a hladovím. Tak pojďte.
Budete hrdina a nemusíte ani hnout prstem.
Odveďte ji.
Na začátku nás bylo 34,
přežívali jsme ze zbývajícího výkonu reaktoru.
Korejští vědci,
zahraniční jaderní technici jako já.
Také příbuzní.
Asi polovinu zabili marodéři, než vymřeli. A pak…
Marodéři?
A pak mráz a radiace zabily zbytek.
Mému synovci bylo 15 let.
On umřel poslední.
Měl rakovinu štítné žlázy.
Nakonec prosil, abych ho zabila.
To bylo asi před čtyřmi lety.
A potom…
Já…
Čas mi zmizel.
Přestala jsem doufat a myslet si,
že kromě mě tam ještě někdo přežil.
Pak jsem uviděla vás.
Nerad to říkám,
ale lidstvo mezitím nepokročilo dopředu.
Šíleně jste riskoval, abyste mě zachránil.
Proč?
Jsem rád, že jsem to udělal.
Pořád jsme v podstatě slepí.
Minule jsme tu měli obraz.
- Satelity stárnou. - Co můžeme dělat?
My máme na vybranou?
Buď přímo zpátky na hlavní trať,
kde buď uvidíme, že jsou před námi,
nebo budeme vědět, že jsou za námi.
Nebo pojedeme podél hlavní trati.
Snad se signál zlepší natolik, že je zahlédneme na satelitu.
- Druhá trať. - Rozumím.
A tos rozhodl na základě čeho?
Další vize?
Ne, mimo hlavní trať máme víc možností.
Jo.
Obětovala se pro nás. Musíme to zničit.
- Dobře? - Sem se zapojuje laptop.
Nemůžeme hacknout software.
Třeba můžeme poškodit zdroj proudu.
To vypadá jako spouštěč.
- Zapnulo se to. - Sakra!
- Je to naplno. - To vidím.
Nemůžu to vypnout.
Nezastavuje to.
Vida…
Věděl jsem, že to je někdo s důvěrnou znalostí vlakové logistiky.
Ale udivuje mě, jak hluboko jste klesla,
plazila se ve střevech vlaku.
Snažím se nezklamat, pane.
Kdybyste jen zůstala věrná.
Jsem věrná.
Něčemu většímu, než jste vy. Zmýlil jste se, pane Wilforde.
To slyším pořád, a stejně vyhrávám.
Vyhrát neznamená vést.
A věrnost sama nestačí.
Je k ní potřeba láska. A ne taková, na které se přiživujete.
Bezpodmínečná láska. Obětování se pro každého cestujícího.
- Panebože. - Nemůžete ignorovat lásku.
Ani předvídat.
Musíme to dostat ze dveří.
- Nemáme kódy a kombinézy. - Přemýšlím.
První povstání.
Zavřeli nás dole, ale uvolnili jsme panty.
Dělej!
Tady.
Siláku, připrav se.
Tak hotovo. Pojď.
Jdeme.
Připraven!
Připravují pro vás port.
Dohlédnu, aby manžetu nasadili pěkně vysoko,
takže protéza nebude možná.
Stejně bych ji nenosila.
Rychle. Máš to?
Běž, sestro!
Běž!
Ironie je, že ty porty měly být jen výhrůžka.
Nečekal jsem, že je použiju.
To až vy.
Třináctkrát.
Zaplatím za to.
Vezměte si mou paži.
Co to asi bylo?
Elektromagnetika?
Trianguluju.
To jsou určitě oni.
Ano, jsou.
Pět set dvacet kilometrů západně.
Jsou na hlavní trati.
To je mnohem lepší než satelit.
Takže Wilford nás nevidí.
Máme ho v hrsti.
- Wilford nenávidí překvapení. - Dobře.
Tak ho překvapíme.
Něco jsem pro vás sestrojil.
Mohlo to zachránit nespočet životů.
Mohli jsme zhasnout Laytonův pirátský vlak
bez výstřelu.
A teď kvůli kryse
schované v potrubí,
až ta válka přijde,
všichni budete krvácet.
Jsme zpátky u mečů a štítů. A to kvůli vám.
Můžeme, pane.
Tak teda pryč s ní.
Vrátili se.
- Připravit k boji! - Jdeme!
Na místa, psi!
Dělejte!
Překlad titulků: Vít Bezdíček