Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Hovedleiren i Auschwitz
var som en liten by,
med sladder og prat.
Det fantes en kantine der.
En kino.
En sportsklubb, der jeg var medlem.
Det var moro og underholdning,
akkurat som i en liten by.
De spesielle omstendighetene i Auschwitz
førte til vennskap, som jeg den dag i dag
ser tilbake på med glede.
Vår verdensanskuelse hadde overbevist oss om
at vi hadde blitt forrådt av hele verden,
og at det fantes en stor jødisk konspirasjon mot oss.
Men når det gjaldt barna,
må dere ha innsett at de umulig kunne ha gjort dere noe."
"Barna
er ikke fienden for øyeblikket.
Fienden er blodet de har i årene sine."
Den tidligere vakten ved den beryktede konsentrasjonsleiren Auschwitz
er stilt for retten i Tyskland.
Oskar Gröning er tiltalt for mer enn 300 000 tilfeller
av medvirkning til drap.
Gröning er nå 93 år gammel.
AUSCHWITZ, POLEN
Barna mine visste at familien hadde en hemmelighet.
En bør.
De spurte meg hvorfor de ikke hadde besteforeldre,
tanter, onkler...
Når jeg tenker på opplevelsene mine under Holocaust,
var de få minuttene på perrongen i Auschwitz
det avgjørende øyeblikket i livet mitt.
Prøv å forestille deg
at i morgen skal du bli fortalt
at du må forlate hjemmet ditt,
foreldrene dine blir ført bort,
og du aner ikke om du noen gang vil få se dem igjen, eller når.
Og...
Til sist er det hele over, og du er i live.
Og da finner du ut at du er helt alene.
Du har ingen foreldre.
Du har ingen familie.
Vil det noen gang være over?
Første gang jeg hørte om Oskar Gröning, var da Thomas Walther,
tidligere dommer og advokat i Tyskland,
oppsøkte meg og sa
at han gjerne ville snakke med meg
om mine opplevelser i Auschwitz
i forbindelse med rettssaken mot Oskar Gröning.
Jeg tenkte... "Hva har denne personen med meg å gjøre?"
Jeg kjente ham ikke.
Jeg tenkte grundig gjennom det.
Først måtte jeg avgjøre
om hvorvidt en 94 år gammel mann,
som begikk slike forferdelige ugjerninger for 70 år siden,
fortsatt er skyldig.
Første gang jeg hørte om Oskar Gröning, var fra Thomas.
Han prøvde å overtale meg til å komme til Tyskland som vitne.
Min første reaksjon var:
"Til Tyskland? Ikke tale om."
Hvorfor skulle jeg utsette meg selv for alle minnene
og alle de grusomme følelsene
av å være en 16-årig slave igjen.
Men Thomas ga seg ikke.
Han sa: "Det handler ikke bare om Oskar Gröning og deg og fortiden,
det handler om å skape presedens for framtiden."
Gröning er veldig gammel,
men ingen var for gammel til å bli drept i Auschwitz.
Hvis du er delaktig i mord som 20-åring,
kan du bli tiltalt som 50-åring,
eller som 90-åring.
Jeg har lenge følt
at jeg som overlevende har et ansvar
for at denne grusomme hendelsen, Holocaust, ikke blir glemt.
Denne rettssaken er et avgjørende øyeblikk
i Holocaust-historien.
Et stort antall nazi-gjerningsmenn gikk ustraffet etter krigen.
Men Thomas sa at det ikke bare handlet om meg og fortiden,
men at det også handlet om å skape presedens for framtiden.
Da bestemte jeg meg for at jeg skulle vitne i rettssaken.
LÜNEBURG, TYSKLAND
Lüneburg er en liten by nord i Tyskland.
Byen har tidvise drap
og de sedvanlige rettsforhandlingene,
men en rettssak av slik størrelse...
Lüneburg hadde aldri opplevd noe lignende,
og nesten ingen tyske byer har det.
Rettssaken fant sted i Lüneburg
fordi det er her Gröning bor.
Ifølge tysk lov
må du stilles for retten i omegnen der du bor.
De installerte seg i samfunnshuset,
der det var plass nok.
Der de kunne huse alle saksøkerne,
advokatene og representantene fra mediene,
og også ha plass til publikum,
for man forventet at publikum ville komme
for å følge rettssaken.
De må betale for det de har gjort.
De visste hva de gjorde.
For den type forbrytelser de begikk,
og det de gjorde mot jødene,
det bør straffes.
De små er blitt hengt, og de store slapp unna.
Det er sånn det er.
Å dømme en 93-åring
gir ingen mening, og jeg tror
at han må ha levd i frykt for å bli tatt
i de siste 50 årene,
og at han med tid og stunder ville bli avslørt.
Han ble tvunget til det. Han var en som fulgte etter andre.
Og hva med fedrene våre?
Ingen snakker om det lenger. De fulgte også etter andre.
Da måtte man stille mange gamle dommere til ansvar.
Det var millioner som ropte: "Heil!"
Og ingen visste noen ting, tilsynelatende.
Da jeg var barn,
var det ingen i mine omgivelser som snakket om krigen.
Vi hørte ikke ett ord om krigen på skolen.
Først da jeg var 16 eller 17 fant jeg ut,
fra filmer og bøker,
at det hadde vært en krig som hadde startet i landet mitt.
Noen liker å snakke om krigen,
HANS JÜRGEN BRENNECKE ANTI-FASCISTISK AKTIVIST
eller om hvilke helter de var under krigen.
Ingen snakket om ofrene,
og det var svært vanskelig for oss å forstå
at vi hadde så mange forbrytere i landet,
millioner av dem,
og ingen forklarte hva som egentlig skjedde.
Begge mine foreldre støttet nazistene.
Moren min fulgte bare ektemannen sin.
Faren min var nazist helt fra starten av.
Han døde som 53-åring. Han tok sitt eget liv.
Han satt fortsatt fast i det gamle systemet fra nazi-tiden.
Vi har gamle fascister og nye fascister av i dag.
Én organisasjon som bidro under Gröning-rettssaken,
var organisasjonen Anti-fascisme.
Som navnet tilsier, kjemper de mot fascisme.
Det skjedde i landet vårt for 70 år siden,
og det skjer i dag.
Det oppsto uroligheter fra folk på høyrefløyen.
Så Thomas Walther, advokaten,
ringte seks uker før rettssaken skulle begynne,
slik at vi kunne forberede oss
og lage et system av bannere
for å holde Holocaust-benektere unna
de overlevende og deres slektninger.
Er teksten ferdig?
Ja, den er klar.
Folk jobber med bannerne nå.
Jeg er anti-fascist.
Det handler om hva slags samfunn jeg ønsker å lever i.
Det er mye rasisme her i Tyskland,
og mange hus brenner ned
fordi rasister og fascister
mobiliserer mot flyktninger,
og mange mennesker blir drept.
Og hvis vi kjenner vår egen historie,
kan man ikke gjøre noe nå.
Så vi må også handle nå.
Det som kan bli en av de siste, store Holocaust-rettssakene
started i dag i Tyskland
Under en ny, juridisk teori
om at arbeidere i dødsleirene kan stilles til ansvar for Holocaust,
selv om de ikke drepte noen med sine egne hender.
Den anklagede vedgår at han var i Auschwitz,
men hevder at han ikke drepte noen.
Han tok bare ofrenes penger.
Denne retten skal nå avgjøre om "Bokholderen fra Auschwitz"
også er medskyldig i massedrap.
Den første dagen kom det 11 Holocaust-benektere.
De ropte og delte ut pamfletter.
Vennene våre satte opp banneret
for å vise at rettferdighet skulle skje fyllest for de overlevende.
Det er en vanskelig situasjon
for de overlevende å stå i kø i to timer.
Særlig når de blir møtt av fascister
som Haverbeck og Wulff.
Det forekom ikke gassing i Auschwitz.
Auschwitz var ikke en utryddelsesleir.
Og kommandantens ordrer, Rikets ordrer...
Vi stopper denne samtalen nå.
Jeg fortalte deg tidligere i dag at du kan bli siktet.
Ja, men...
Det spiller ingen rolle.
Du vil tiltalt og tvunget til å forlate området.
Jeg har fått nok! Jeg skal overvære en offentlig, rettslig prosess.
Ikke gjør oss til forbrytere ved å snakke til oss.
Jeg vil være til stede ved rettssaken!
De overlevende og deres slektninger har alltid beskyttelse
mot folk fra høyrefløyen.
Det var viktig for oss,
og også svært viktig for dem.
Den første dagen var galskap.
Det var utrolig.
Overalt i Europa, i alle store byer.
Vi ble overfalt, bokstavelig talt, av TV-kameraer
og journalister som ville vite
hvor vi sto i dette anliggendet.
Det har stor verdi å stille en person, selv etter 70 år,
for retten.
Ingen burde slippe unna med forbrytelser mot menneskeheten,
mot jøder.
Den overlevende fra Auschwitz...
Sittende i en tysk rettssal,
omringet av tyske dommere
og tyske advokater...
Og blir behandlet med respekt.
Dette i seg selv var
en interessant opplevelse for meg.
På den tiden var jeg god venn med Rainer Höss,
og Rainer Höss er en stor forkjemper mot ny-nazistene.
Jeg er barnebarnet til Rudolf Höss,
kommandant i konsentrasjonsleiren Auschwitz.
Han var ansvarlig for
opptil 1,3 millioner drap i Auschwitz.
Hat er et mektig våpen.
Det var det under annen verdenskrig, og er det i dag.
Gröning-rettssaken
er viktig for den oppvoksende slekt.
Tidligere hadde vi bare stemmene til de som overlevde,
ofrene,
men ingen lyttet til gjerningsmennene.
Kom ut.
De starter ikke uten meg.
Oskar, hva forventer du av rettssaken?
At jeg blir frifunnet. Jeg vet ikke.
Er De uskyldig? Hva mener De?
Herr Gröning, ikke si noe.
Vi satt i én ende av rettssalen,
og i den andre enden kom en skjør, gammel mann
med gåstol
inn i salen.
Jeg ble kald da jeg så ham.
Det hele var en
surrealistisk opplevelse.
Bare slik kan jeg beskrive det.
Jeg følte sympati for ham.
Han så ut som en stakkarslig, gammel mann.
Men det endret seg helt i samme øyeblikk han satte seg
og så seg rundt,
og gjorde sånn med armene.
Da tenkte jeg: "Du er den samme som før.
Jeg ser den samme personen
som trodde dere var guder og vi var skadedyr.
Fortsatt."
All sympati forsvant i det øyeblikket.
Rettssaken fikk stor medieoppmerksomhet,
for Oskar Gröning var en av de få,
om ikke den første, Auschwitz-anklagede
som sa han ville si noe under rettssaken.
Han fortalte hva som hadde skjedd,
hva han hadde opplevd i løpet av tiden i Auschwitz.
De fleste av dem lyver
om hva de gjorde i den tiden,
men herr Gröning fortalte hvordan det var.
Han fortalte sannheten om sin tid,
og det var spesielt.
Oskar Gröning
Det var utrolig hvor mange verdisaker jødene kom med.
Han innrømmet at han samlet inn eiendeler.
Han samlet inn bagasjen til menneskene som kom til Auschwitz.
Han lette gjennom bagasjen etter verdisaker.
Han var en av de få nazi-gjerningsmennene
som vedgikk i retten at folk ble fratatt eiendelene sine,
og at det ikke var forventet at de ville få dem tilbake.
Så i bunn og grunn visste alle som jobbet der
at folk ble sendt til leiren for å dø.
Tenkte du noen gang over hvem disse eiendelene tilhørte?
Dommer Franz Kompisch
De tilhørte staten. Jødene hadde overlatt dem til oss.
Var det noen grunn til det?
Ja, de trengte dem ikke lenger.
Jeg tror han er et symbol,
og symboler blir ofte urettmessig angrepet.
Hadde han levd i en tid eller periode
der de virkelige gjerningsmennene var blitt straffet,
ville ingen brydd seg med ham,
for han ville stått langt nede på listen.
Dette handler om hva Tyskland gjorde,
ikke bare under krigen,
men også hva de gjorde etter krigen.
Og det de gjorde etter krigen, er en skam.
Her. Må ikke brettes.
Se hva jeg har her.
Denne konvolutten, "Må ikke brettes", er fanpost.
Det er et bilde som jeg må signere.
Han vil at jeg skal signere bildene.
Her er et sjeldent et.
Jeg sto ved hovedkvarteret.
Dette er også sjeldent.
Jeg gikk i land i Normandie.
Jeg var medlem av hæren til general Patton.
Vi jaget tyskerne gjennom Frankrike
og tilbake til Tyskland.
På det tidspunktet
hadde jeg fått oppgaven som etterforsker av krigsforbrytelser.
Jeg var den første etterforskeren av krigsforbrytelser i den amerikanske hæren.
Problemet jeg sto overfor
som hovedaktor i Nürnberg,
var hva slags straff jeg skulle be om.
Her hadde vi 3000 menn
som hver dag dro ut og kaldblodig drepte
tusener av mennesker,
inkludert barn, skutt én etter én.
Og jeg følte... At jeg...
Umulig kunne greie å yte rettferdighet
til de millionene som var blitt drept.
Men hvis jeg kunne etablere en rettssikkerhet
som ville beskytte menneskeheten i framtiden,
ville denne rettssaken få mer mening
enn noe av det jeg ville kunne gjøre med dette lille antallet mordere.
Dette dokumentet, som jeg ikke har holdt i siden 1948,
er listen over de tiltalte
i Einsatzgruppenprosessen i Nürnberg,
og jeg hadde laget en liste med navnene til de tiltalte,
stillingen de hadde hatt,
for eksempel: Ohlendorf, kommandant for Einsatzgruppen D,
drepte 90 000.
C.O. EG D 90 000 DREPT
Alle nektet seg skyldig.
Ingen kom inn og sa de hadde gjort noe.
Kjære vene. Nei.
De sa: "Dette var nødvendig for å kunne utføre Hitlers ordrer,
og vi var i krig.
Hva vil du vi skal si?"
Jeg hadde 22 tiltalte, valgt ut av meg
blant 3000 massemordere,
som drepte over en million mennesker.
Jeg hadde bevis.
Jeg hadde alle de topp-hemmelige dokumentene deres.
Fakta var ubestridelig.
Jeg ville ta topp-folkene...
Planleggerne...
Folk som hadde høye, ansvarlige stillinger i kommandolinjen.
Oppdraget deres var
å drepe, med overlegg,
hver eneste jødiske mann, kvinne og barn
de kunne få tak i.
Jeg vet at 22 tiltalte ut av 3000 menn
er et ynkelig utvalg,
og det av den latterlige grunnen
at vi bare hadde plass til 22 på tiltalebenken.
Prøvde vi å la rettferdigheten skje fyllest? Selvsagt ikke.
For da hadde vi stilt nazister for retten den dag i dag.
Så en prøver å lage en prinsipperklæring.
Prinsippet er: "Ikke gjør slikt.
Det er en forbrytelse mot menneskeheten.
Slutt med å gjøre det.
Hvis du insisterer på å gjøre det,
vil vi ta deg, hvis du er en leder,
og fengsle deg så du ikke gjør det igjen,
og andre vil bli avskrekket fra å gjøre det."
Da dommer Michael Musmanno åpnet rettssaken, sa han:
"Vi er nå rede til å høre aktors presentasjon."
Jeg sa som følger:
"Hevn er ikke målet vårt...
Ei heller ønsker vi kun en rettferdig straff.
Vi ber retten
om å stadfeste, ved internasjonal strafferett,
menneskets rett
til å leve i fred og med verdighet,
uavhengig av rase eller tro.
Saken vi presenterer
er en appell til loven fra menneskeheten."
For i grunnen
var det det jeg prøvde å oppnå.
NÜRNBERG-PROSESSENE, 1945
Nürnberg var en rettssak som markerte
begynnelsen av internasjonal strafferett slik vi kjenner den i dag.
Beryktede nazi-forbrytere stilt for retten i Nürnberg
omfattet Hermann Göring...
Rudolf Hess...
Og mange flere.
Men prosessene ble ikke vel mottatt av det tyske folk.
De ble ansett for å være seierherrenes justis.
PROTESTER MOT NÜRNBERG
Ingen liker å sitte og tenke over forbrytelsene de har begått.
De vil bli ferdig med det,
og noe av det er legitimt.
Dette er et land som er lagt i ruiner.
Det blir et spørsmål om å gjenreise det, murstein for murstein.
Så det siste folk ønsker å gjøre,
er å sitte og snakke om forbrytelser og skyld,
og om hvordan de knuste Europa.
TJUEÉN NAZILEDERE SKYLDIGE -ED HERLIHY
I rettssalen i Nürnberg
nærmer historiens største rettssak seg slutten.
Utfallet var at de fleste tiltalte ble dømt.
Det var noen få frifinnelser.
Noen av de tiltalte ble dømt til døden,
og de ble henrettet.
Den nye tyske regjeringen
bedrev intens lobbyvirksomhet for å få slutt på rettssakene,
og for å få de som hadde fått en dom i Nürnberg,
til og med de som hadde fått dødsstraff i Nürnberg... Løslatt.
De fleste av dem ble det.
Det var ikke slik at det tyske systemet etter krigen
ikke lyktes i å stille nazi-forbrytere for retten.
Det avgjorde med overlegg at de ikke skulle stilles for retten,
fordi mange av dommerne var nazistiske krigsforbrytere.
Det foreligger bevis for at en høy prosentandel av tyske dommere,
særlig vesttyske dommere,
mellom 1945 og 1967
var nazister.
Jeg sier ikke tidligere nazister,
jeg sier nazister, folk som sympatiserer med nazistene.
Justisdepartementet består av 99 % tidligere nazister,
og det er de som
skaper og definerer det nye rettssystemet.
De satt og skulle dømme seg selv.
Og, selvsagt, resultatet var at det ble begått en forferdelig urett.
ULM EINSATZKOMMANDO-PROSESSEN, 1958 10 TILTALTE
DOMMENE VAR FRA 3-15 ÅR
TREBLINKA-PROSESSEN, 1964 11 TILTALTE
FIRE DØMT TIL FENGSEL PÅ LIVSTID TRE LØSLATT TIDLIG
SOBIBOR-PROSESSEN, 1965 12 TILTALTE
SEKS FRIFINNELSER
FRANKFURT AUSCHWITZ-PROSESSENE, 1965 22 TILTALTE
SEKSTEN LØSLATT FRA FENGSEL INNEN FEM ÅR
HANS STARK
HELTE ZYKLON B INN I GASSKAMRE
LØSLATT ETTER TRE ÅR I FENGSEL
KLAUS DYLEWSKI
DELTOK I SKYTINGER, GASSING OG TORTUR
LØSLATT ETTER TRE ÅR I FENGSEL
VICTOR CAPESIUS
ANSVARLIG FOR KJEMISKE STOFFER BRUKT I UTRYDDELSE
LØSLATT ETTER TRE ÅR I FENGSEL
Så det er en forferdelig statistikk
der nesten ingen blir dømt.
Og det fins ingen politisk vilje for det.
For det store flertall av tyskere
er disse rettsprosessene katarsiske og perfekte,
for de viser grusomhetene som ble utført ved steder som Auschwitz.
De korsfester et par råtne epler,
og resten framstår som uskyldige mennesker
som ikke fortjente å bli straffet,
fordi de ikke er farlige utenfor leirsettingen.
Det er her jeg mener at disse prosessene var en katastrofe.
Bortimot hvert eneste land
har vanskelige ting i fortiden...
Som det strever med å konfrontere.
Dette er fortsatt aktuelt i USA,
ville jeg si, når det gjelder slaveriet og ettervirkningene av det.
Det var definitivt aktuelt i Tyskland
når det gjaldt nazistenes folkemord og forbrytelser mot menneskeheten.
Forestill deg en befolkning der en betydelig prosent
av fedrene, brødrene, sønnene...
Tok del i disse forbrytelsene.
Og senere, i de påfølgende tiårene,
hadde bestefedre over hele Tyskland gjort dette.
Det var veldig vanskelig for det tyske samfunnet
å akseptere idéen om rettsprosesser i stort omfang.
Jeg tror ikke det var stor entusiasme i aktoratet heller.
Jeg vil si at det i 1945
antakeligvis fantes rundt 800 000 SS-medlemmer,
og det er dette det handler om.
Fra 1947 og fram til i dag har tyskerne
etterforsket noe over 100 000 av disse menneskene.
Av disse har de stilt omlag 6200 for retten.
Av disse igjen er 124 dømt for å ha begått mord.
Hundre og tjuefire livstidsdommer
av over 6000 personer som ble stilt for retten.
Jeg har fortsatt mareritt om
det berømte bildet av en tysk soldat
som skyter en mor og barnet hennes.
Jeg forestiller meg at denne mannen levde et rikt liv,
og døde omgitt av barnebarn og oldebarn,
som alle syntes han var en god mann.
Dette er arven etter Holocaust i Tyskland,
ikke de få rettssakene mot krigsforbrytere.
Jeg tror at det som skjer nå, er at
dommerne, eller aktoratet,
vil gjøre opp for feilene som ble begått i fortiden,
på 60- og 70-tallet.
Jeg tror at man kan ta et oppgjør med fortiden
på en annen måte.
Har det noe for seg
å straffe noen
for en forbrytelse de begikk for 70 år siden?
Et videre spørsmål jeg mener må stilles,
PETER SINGER, PROFESSOR I BIOETIKK, PRINCETON UNIVERSITET
er: Hvis du straffer en mann på 93 år
for noe han gjorde da han var 23,
straffer du da personen som begikk forbrytelsen?
Alt ved ham
når det dreier seg om hva som gjør en til kriminell, er endret.
Han vokste opp i en familie som var svært nasjonalistisk,
han tok inn ideologien til nazistene
som tenåring eller ung mann,
sluttet seg til Hitler-Jugend og deretter til SS.
Så på ett vis straffer vi en mann
for det en annen person, en annen personlighet,
med andre egenskaper, gjorde.
Det er for lite for sent.
Dette skulle vært gjort for lenge siden.
Det er latterlig
at de gjør dette nå, når alle disse menneskene er over 90 år.
God ettermiddag.
Jeg er i mitt 98. år.
Hvis jeg begikk en ulovlig handling, kunne jeg forvente å bli fengslet.
Hvis jeg begår en ulovlig handling der det ikke fins preskripsjonsbestemmelse,
slik tilfellet er med forbrytelser mot menneskeheten,
må jeg i fengsel.
Alder er intet forsvar,
og de må vite at forbryterne
vil bli forfulgt så lenge det er nødvendig
for å kunne gi dem den straffen som er mulig
under de gjeldende omstendighetene.
Hvordan kunne det skje
at han bodde i hjembyen i 70 år,
og ingen gjorde noe med det.
Alt dette skjer nå fordi det kan gjøres nå.
For 40, 50 år siden
var det ikke mulig.
I mange år brukte tyske rettssystemet
et upassende juridisk rammeverk
for å prøve å fordøye forbrytelsene begått under Holocaust.
Å bevise at mistenkte
hadde begått en spesifikk forbrytelse mot et spesifikt offer,
og hadde gjort det
motivert av rasistisk hat.
Og det er ikke lett å bevise.
Hvis du ikke kunne bevise at vedkommende hadde utført
en eller annen slags drapshandling med egne hender,
kunne du simpelthen ikke avsi dom.
Dette er en av grunnene til at mange, mange vakter
vi gjerne skulle sett dømt og straffet,
ikke kunne bli det fordi
tyskerne ikke skapte en adekvat juridisk norm,
en adekvat teori som ville tillate at disse vaktene ble dømt.
Dette endret seg drastisk med Demjanjuk.
På grunn av Demjanjuk-saken,
endret plutselig aktoratet i Tyskland
spillereglene.
Uten Demjanjuk-saken
ville det ikke vært noen Gröning-sak.
John Demjanjuk, opprinnelig Ivan Demjanjuk,
emigrerte til USA rundt 1950,
og hevdet at han var flyktning.
IDENTITETSKORT
I søknaden om visum til USA
hadde han oppført som adresse
fra en eller annen gang i 30-årene og fram til 1943:
"Sobibor, komma, Polen."
Sobibor er et ord som burde få
alle mennesker på denne jord til å grøsse.
POLEN
Gjengs oppfatning er at det fantes
seks nazi-dødsleire.
Det vil si leire som var anlagt ene og alene for å drepe folk.
Dette var Majdanek, Sobibor, Chelmno,
Belzec, Treblinka og Auschwitz-Birkenau.
Uheldigvis hadde ikke de som behandlet visumsøknader
for USA i 1950
hørt om Sobibor,
så navnet sa dem ingenting.
Og Demjanjuk fikk innvilget visum.
Han jobbet som maskinist hos Ford.
Han skapte seg en slags respektabel tilværelse i Midtvesten,
fram til midten av 70-tallet.
Amerikanske aktorer oppdaget
at han hadde løyet i immigrasjonspapirene,
og dette satte i gang en etterforskning som skulle bli
den mest intrikate og langvarige straffesaken
som oppsto fra Holocaust.
Da amerikanerne begynte å granske Demjanjuk,
oppdaget de et identitetsdokument
utstedt av SS,
noe som antydet at han hadde jobbet
i dødsleiren i Sobibor.
Men da amerikanerne begynte å avhøre
overlevende fra dødsleire,
fant de at en rekke overlevende
ikke identifiserte Demjanjuk
som vakt i Sobibor,
men som vakt i Treblinka.
TREBLINKA
John Demjanjuk stilles for retten i Jerusalem,
anklaget for å være konsentrasjonsleir-vakten
kjent som "Ivan den grusomme".
Den kalles simpelthen "Straffesak 373",
staten Israel mot Ivan Demjanjuk.
Israels siste krigsforbryter-rettssak dømte Adolph Eichmann,
administratoren for nazi-Tysklands "Endelige løsning".
EICHMANN-RETTSSAKEN, 1961
Tjuefem år senere
forlater en annen mann den samme cellen i Ayalon-fengselet
for å reise 80 km til en rettssal i Jerusalem,
muligens for å møte samme skjebne i galgen.
Hei, alle sammen. Jeg er ikke "Ivan den grusomme".
John Demjanjuk stilles for retten for livet sitt.
Hvordan har du det?
Bra, takk!
Jeg har det bra hele tiden.
"De ville ha dyttet meg levende ned i en grop fylt av blod.
Du var ikke der.
Jeg var der. Spør ham.
La ham fortelle.
La ham fortelle hva han ville gjort med meg."
Herr Rosenberg...
Sett Dem, er De snill.
Publikum bes om holde seg ro og bli sittende.
John Demjanjuk fortsatte å prøve å overbevise retten om
at han ikke var "Ivan den grusomme",
SS-offiseren som hjelp til med å drepe 850 000 polske jøder.
"Jeg er uskyldig."
"Vi idømmer ham for de tidligere nevnte forbrytelser,
dødsstraff slik det er stipulert i Del 1
i loven om nazister og nazi-kollaboratører."
Jeg er ikke "Ivan den grusomme!" Jeg er et godt menneske!
Etter at han ble dømt til døden,
fulgte en langtrukken ankefase,
som tilfeldigvis inntraff samtidig med oppløsningen av Sovjetunionen.
Herr Gorbachev... Riv denne muren.
Da Sovjetunionen gikk i oppløsning,
ble arkivene deres åpnet.
De oppdaget at
israelerne hadde tatt feil mann.
At Demjanjuk ikke var "Ivan den grusomme fra Treblinka."
"Ivan den grusomme" viste seg å være en helt annen ukrainer
ved navn Ivan Marchenko.
Dette viste hvor begrenset det var å bygge disse rettssakene
på øyevitne-forklaringer fra overlevende.
For disse overlevende var helt sikre på
at Demjanjuk var deres tidligere plageånd,
og de tok feil.
ISRAELS HØYESTERETT 29. JULI 1993
Jeg savner kona mi.
Jeg savner familien min.
Jeg savner barnebarna mine.
Jeg vil hjem.
Som en følge av dette tilfellet av personforveksling,
ble han frifunnet.
Men personforvekslingen antydet også
at han ikke var helt skyldfri.
I hjemlandet mitt jobbet Demjanjuk på samlebåndet
for Ford Motor Company.
Jeg tror at hvis du spurte Demjanjuk på den tiden:
"Hva slags jobb har du?"
ville han svart: "Jeg lager biler",
selv om han nok bare gjorde én liten operasjon,
skrudde til en skrue eller noe.
Han lagde aldri en hel bil selv.
Men det var jobben hans. De lagde biler.
Ved steder som Auschwitz, Sobibor...
Jobben til SS-ansatte der,
var å drepe uskyldige mennesker.
Det foregikk ikke noe annet der.
I dag topphevet en føderal domstol i Cleveland
det amerikanske statsborgerskapet til John Demjanjuk,
etter å ha fastslått at han tjenestegjorde for nazistene under 2. verdenskrig
som bevæpnet vakt i dødsleiren Sobibor.
Vi var inspirert av motet til de overlevende,
som ved å fortelle oss om marerittet de opplevde
for mer enn et halvt århundre siden,
var villige til å åpne de psykiske sårene, som aldri
helt er blitt leget...
Det veldig få vet, er at
etter 10 år med prosess
mot Demjanjuk i USA,
da vi hadde fått domstolene til å oppheve statsborgerskapet hans
og beordre deportasjon,
ba vi den tyske regjeringen om at Tyskland skulle ta ham imot.
Og Tyskland sa nei.
Slik Tyskland og andre regjeringer i Europa
har gjort jevnt over i sakene våre.
Enormt frustrerende.
Jeg møttes med Thomas Walther og Kirsten Goetze,
og vi prøvde å finne en måte
vi kunne få Demjanjuk tiltalt i Tyskland.
Det var viktig å ha denne forbindelsen til
den amerikanske avdeling for spesialetterforskninger
med Eli Rosenbaum i Washington.
WASHINGTON D.C.
Han sa bestandig
at han ikke kunne forstå hvorfor vi i Tyskland
ikke stiller disse vaktene for retten,
de som passet på at ingen kunne rømme fra dødsleirene.
Disse leirene eksisterte for å utføre forbrytelser mot menneskeheten,
forfølgelser.
Jeg ga ham et eksempel.
Jeg sa: "Thomas, hør her,
vi sitter her på kontoret mitt.
Hvis du bestemmer deg for å jage meg rundt på kontoret
med en kniv for å drepe meg,
og du har en kompanjong som står utenfor og sperrer døra
slik at jeg ikke kan flykte.
Under slike omstendigheter
vil både du og kompanjongen din,
i mitt land, bli funnet skyldig
i overlagt drap."
"Jeg kan ikke forestille meg at loven er på noe vis annerledes
i Tyskland."
Disse leirene hadde intet annet formål
enn å drepe mennesker.
Det er ingen tvil
om at denne personen er ansvarlig for
og en del av hele drapsprosessen.
Vaktene i dødsleire som Auschwitz-Birkenau og Sobibor
visste hva som foregikk der,
og de passet på at ofrene ikke rømte.
Thomas og Kristen utførte den juridiske granskningen
og forvisset seg om at det fantes rettspraksis,
og tok med seg Demjanjuk-saken.
14. APRIL 2009 AMATØROPPTAK, DEMJANJUK
STEMMEN TIL EFRAIM ZUROFF, DIREKTØR SIMON WIESENTHAL-SENTERET, JERUSALEM
Bra dag for rettferdigheten.
Det at denne personen,
som var en aktiv deltaker
i massedrap på 29 000 jøder
i dødsleiren Sobibor,
endelig stilles for retten for disse forbrytelsene,
er ekstremt viktig.
Vi er svært fornøyde,
og syns at amerikanske og tyske myndigheter
fortjener stor ære
for sin iherdighet i denne saken.
JUSTISDEPARTEMENTET I USA OVERVÅKNINGSVIDEO
ÉN UKE TIDLIGERE
Jeg er på feil side av bilen.
-Han går. -Ja.
Det ser nokså uskyldig ut,
en eldre mann som spaserer og snakker,
men denne mannen er John Demjanjuk,
den antatte vakten fra nazi-dødsleiren,
som hevder at han er for syk og skjør
til å kunne reise til Europa og bli stilt for retten.
Det føderale aktoratet sendte disse opptakene
til ankedomstolen i USA.
Opptakene ble gjort noen få dager før han ble anholdt.
9. MAI 2009 MÜNCHEN, TYSKLAND
En av de tingene Demjanjuk gjorde i München,
var å forsøke å skape inntrykk av
at han var inkompetent.
Han iscenesatte et nokså dramatisk skuespilleri
der han prøvde å overbevise alle om
at han var på terskelen til døden.
Først og fremst er det et problem at Demjanjuk
spilte syk og svak i dag,
og han kommer til å gjøre alt han kan
for å skape et inntrykk av
at han er ukvalifisert til å stilles for retten.
I videoopptak fra Demjanjuk-rettssaken
så han ut som en zombie,
som om han ikke ante hva som foregikk.
Det de fleste ikke visste,
var at så snart retten sluttet for dagen,
var han oppe og gikk omkring, spøkte med folk.
Det har vært et vanlig knep i nazi-saker
i flere tiår å påberope seg uegnethet, enten av medisinske
eller av psykiske eller kognitive grunner,
til å kunne fortsette med rettssaken.
RUDOLF HESS ADOLF HITLERS VISE-FÜHRER
Noen domstoler har falt for knepet, andre ikke.
JEG SIMULERTE HUKOMMELSESTAP INNRØMMER HESS
Men dette er et svært vanlig triks.
Hvis det fantes en Oscar-utdeling
for beste skuespiller blant nazi-forbrytere,
ville Demjanjuk fått den for 2010.
Vi vet nå at han var sunn og frisk på den tiden,
og han overlevde rettssaken.
I en dom det har tatt flere tiår å komme fram til,
har tyske domstoler funnet 91-årige John Demjanjuk
medskyldig i drapene
på over 28 000 jøder i det nazi-okkuperte Polen.
John Demjanjuk er bare en syndebukk
for tyskerne.
Han må betale for alle feilene de har begått,
og det er ikke rettferdighet.
Det som var viktig med rettssaken i Tyskland,
var at den var den rake motsetning
til saken mot Ivan den grusomme.
Rettssaken mot Ivan den grusomme fokuserte på patologien
til en svært brutal vakt.
Rettssaken i München var den første som signaliserte:
"Vi blåser i om du er sadistisk eller ikke.
Jobben din var i bunn og grunn
å legge til rette for tilintetgjørelse.
Det er derfor vi erklærer deg skyldig ved en domstol.
Du er medskyldig i drap, fordi
det sto i arbeidsbeskrivelsen din."
Året etter døde Demjanjuk i Tyskland
mens saken hans ble anket.
Men retten satte presedens da den avgjorde
at en som jobbet som vakt i en dødsleir,
var inneforstått med og medskyldig i drapene som fant sted der.
Dette inspirerte tyske aktorer
til å stille andre vakter for retten.
Aktorer i Tyskland gjenåpner hundrevis av etterforskninger
av tidligere nazister.
Hvorfor har det tatt så lang tid å få stilt disse menneskene for retten?
Dette er det unike og det betydningsfulle ved Demjanjuk-dommen.
Det domstolen i München i bunn og grunn sa i mai,
var at hvis du tjenestegjorde som SS-vakt i en dødsleir,
er du automatisk medskyldig i drap.
Dette ga det tyske aktoratet et nytt og bedre liv.
Det neste spørsmålet var:
Hvor mange av dem er i live i dag?
LUDWIGSBURG, TYSKLAND
SENTRALKONTORET FOR GRANSKNING AV NASJONALSOSIALISTISKE FORBRYTELSER
Etter Demjanjuk-dommen begynte sentralkontoret her
å granske alle de seks dødsleirene igjen.
JENS ROMMEL DIREKTØR
Vi satte sammen alle puslespillbitene
for å få et bilde
av hvem som hadde vært delaktige i forbrytelser.
Her er den.
Tyskland gjør det godt igjen med det de har.
Det er få nazi-krigsforbrytere å velge mellom i dag.
Mange av dem er døde.
Og mange overlevende er døde.
De tyske myndighetene har ikke akkurat
et bredt utvalg av aktører å gå etter.
Jeg fikk et tips fra Simon Wiesenthal tidlig på åttitallet.
Wiesenthal fortalte meg at det fantes en nazist
ved navn Haralds Puntulis som bodde i Canada,
men man visste ikke noe om ham.
Puntulis tok del i massakren
av mer enn 5000 jøder og rom-folk
i en landsby i Latvia.
Han var lett å finne.
TORONTO, CANADA
Jeg fant ham
mens han gjorde hagearbeid i Willowdale,
der det ironisk nok bor mange jødiske mennesker.
Men rett før myndighetene kunne handle,
og før artikkelen som avslørte ham kom ut, døde Puntulis.
Man har hastverk med å finne folk, hvem som helst.
Men, så klart,
de er alle svært gamle.
NAZI-VAKT: AUSCHWITZ, BERGEN-BELSEN SLO FANGER TIL DØDE
Veldig få av dem er i form til å stilles for retten.
Så man føler at nå,
før det er for sent,
må vi gjøre alt vi kan
for å stille alle gjenlevende nazister for retten.
TIDLIGERE NAZISTER UNDER ETTERFORSKNING
Mens den lange listen over folk
man trodde var nazi-krigsforbrytere ble kortere,
ble en bokholder fra Auschwitz singlet ut.
Han ble satt under lupen
på grunn av et intervju han hadde gjort for BBC,
der han åpent innrømmet, og beskrev i detalj,
forbrytelsene som ble begått i Auschwitz.
GRÖNING OSKAR NESTLAGFØRER LEIRVAKT
Du var en del av den største drapsfabrikken i historien.
Du jobbet der.
Du medvirket personlig til drap på rundt én million mennesker.
Burde du ikke stilles for en domstol?
Nei, jeg syns ikke det.
OSKAR GRÖNING TIDLIGERE SS-MEDLEM, AUSCHWITZ
Du antyder med det spørsmålet
at det å være medlem av en større gruppe
som levde i en garnison der tilintetgjørelsen av jøder fant sted,
er nok til å gjøre deg til forbryter.
Han var en medvirkende.
Han visste hva han gjorde.
Men det han ikke visste,
var at intervjuet med BBC
senere skulle sette i gang etterforskningen.
For på den tiden, før Demjanjuk,
ble ikke vakter ansett som medskyldige.
Og i mange tiår levde han fredelig
i en liten by utenfor Lüneburg.
De hadde Gröning, og de gikk etter ham.
Nei.
Carlotta har laget lunsj til meg.
Vi lar henne forberede den når hun er klar til å servere.
Ok.
-Hei, Benji. -Skal du spise?
-God morgen. -Hei, Benji.
Det er mange rettssaker som pågår nå, som er bemerkelsesverdige.
Gamle folk som har greid å unngå rettssystemet i mange år...
Det utgjør ingen stor forskjell
om de tilbringer tid i fengsel eller ikke.
I prinsippet utgjør det en forskjell.
De bør vite at de ikke kommer til å slippe unna.
Vi vil være etter dem hvor enn de er,
så lenge det er nødvendig,
og prøve å få dem til å forklare handlingene sine.
Hvis du vet at han var vakt i en leir
der faren din, moren din, bestefaren din ble drept,
bør du ikke ha mer omtanke for ofrene
enn for gjerningsmannen?
Vårt argument i saken
var at det Gröning gjorde i Auschwitz,
ikke var en form for støtte til drap av menneskene
som hadde blitt transportert til Auschwitz.
Han støttet systemet, men ikke drapene.
Mange SS-medlemmer her i Tyskland
har i tidligere rettssaker sagt:
"Jeg drepte dem ikke, de ble drept av en maskin."
EDITH RAIM "NAZI-FORBRYTELSER MOT JØDENE OG TYSK RETTSPRAKSIS I ETTERKRIGSTIDEN
Han var ingen høytstående offiser.
Han var ikke i en posisjon til å gi order.
Dette er spørsmålet: Hvem er ansvarlig?
Gröning var et tannhjul i maskineriet,
men maskineriet hadde ikke fungert
uten det tannhjulet.
Det er ikke nødvendig at en har drept selv.
Det fins ingen bevis for at Hitler
personlig drepte noen i Auschwitz, eller noen jøder.
Alle som var klar over hva som foregikk i Auschwitz,
er både moralsk og juridisk skyldige.
Kokken noe mindre enn vedkommende
som helte gass inn i gasskamrene.
Bokholderen noe mindre enn vakten,
men han tok valg hele veien,
og han er ansvarlig for sine valg.
Gröning var ikke bare en bokholder,
han er kjent som "Bokholderen fra Auschwitz."
"Bokholderen fra Auschwitz"
skaper et noe villedende bilde.
Navnet antyder at han kunne ha sittet bortgjemt
i et lite skur et sted og lagt sammen tall.
Han kom til Auschwitz som bokholder.
Men det krevde mer enn bare bokholderi.
Han måtte også holde systemet i gang.
Og han ble sett på perrongen.
Dette er perrongen, slik den framstår i den kollektive forestillingsevnen,
fra filmer som Schindlers liste.
Her sorterer SS folk,
sier at disse menneskene skal tilintetgjøres med det samme.
Og den lille gruppen skal bli
en del av fengselspopulasjonen i leiren.
Når en ser på noe sånt som Auschwitz,
hvorfor ble ikke flere vakter stilt for retten?
Auschwitz var en hybrid-leir.
Den var dels arbeidsleir,
dels dødsleir.
Hvis disse vaktene bare var knyttet til arbeidsleir-aspektet,
ville en ikke kunne vite
om de faktisk var involvert i drapene,
og hvis du ikke visste om de var involvert,
kunne du ikke sikte dem for noe under tysk lov.
I Grönings tilfelle,
vet vi at han
var i Auschwitz lenge.
Han var der i to år.
Men ser man på tiltalebeslutningen,
fokuserer den bare på en tre-måneders periode.
Det var i denne perioden
at togene ankom
med hundretusener av jøder fra Ungarn.
I denne saken
er forbrytelsen "Den ungarske aksjonen.".
Fra 16. mai til 11. juli
ble 300 000 jøder drept.
Hvis vi kan bevise at Gröning har vært
perrongen i løpet av denne perioden, om så bare én dag,
er han skyldig i hele forbrytelsen.
Vitnene kommer på en bestemt dag til et bestemt tidspunkt
under denne "ungarske aksjonen".
Det er viktig at vitnene snakker om hva som skjedde med familiene deres,
at de snakker om tristheten,
at de snakker om tapet.
I morgen skal du vitne i retten, Bill.
Snakk langsomt, men sammenhengende,
og ikke tenk på ansiktene til dommerne.
Dette er noe helt spesielt.
For meg er dette viktig følelsesmessig.
Det amerikanske justisdepartementets strafferettsavdeling
har gjort mange feil,
tungtveiende feil.
Jeg inviterer det tyske rettssystemet
til å gjøre dette på en bedre måte.
Det ble vår tur til å avgi forklaring i retten.
Jeg stilte meg framfor dommeren,
Thomas Walther satt ved siden av meg.
Dommeren ba meg beskrive
hva som skjedde da jeg ankom Auschwitz-Birkenau.
Toget stoppet.
Etter en stund ble dørene plutselig åpnet.
Alle ut.
Ut av godsvognen!
Legg sakene deres der.
Dere får dem senere.
Det var mennesker som løp rundt,
noen i stripete pyjamas, og mange soldater med våpen.
Hunder som dro i båndet
og gjødde mot oss.
Mennesker som strømmet ut av vognene,
tusenvis av mennesker,
barn som gråt,
mødre som holdt dem...
De begynte å skrike: "Menn og gutter i én kolonne.
Fem i rekken. Fort, fort."
Jeg grep hånden til faren min og sto der.
Moren min og søsteren min, tantene mine,
bestemoren min var i den andre kolonnen med kvinnene.
De skrek og ropte.
Folk var så...
Traumatiserte, så redde.
Så roper en nazist på tysk: "Tvillinger, tvillinger."
Den stakkars moren min nølte og sa: "Er det bra?"
Og nazisten nikket.
Så moren min sa ja.
I det øyeblikket kom en annen nazist
og dro moren min ut til høyre,
vi ble dratt til venstre...
Vi gråt, hun gråt.
Jeg skjønte ikke helt...
At dette var siste gang vi så henne.
Moren min med søsknene mine,
besteforeldrene mine og tanten min.
De ble bedt om å gå til venstre.
Jeg vet at de ble ført til gasskammeret i krematorium II.
Faren min, onkelen min og jeg ble valgt ut til slavearbeid.
Vi ble preparert,
klærne våre ble tatt fra oss,
hodene barbert...
Neste morgen ble vi tatovert med et nummer
og fikk en stripete drakt.
Og jeg ble slavearbeider som jobbet for Det tyske riket.
JOSEF MENGELE LEGE, AUSCHWITZ
i de ulike eksperimentene sine.
Gi den ene tvillingene en injeksjon med en sykdom.
Når den tvillingen dør, dreper du den andre,
og så kan du se hvordan sykdommen virker.
Etter en av disse injeksjonene,
ble jeg fryktelig syk med svært høy feber.
Neste morgen
kom Mengele inn med fire andre leger.
Han så på feberjournalen min,
og sa med sarkastisk latter:
"Synd.
Hun er så ung. Hun har bare to uker igjen å leve."
Men etter to uker, slapp feberen taket. Jeg overlevde.
Jeg ble løslatt og gjenforent med tvillingsøsteren min
og de andre tvillingene.
EVA OG MIRIAM - 1945
Mens jeg så meg rundt
og prøvde å forstå hva det var jeg så på,
ble jeg med ett klar over
at jeg var alene, og at moren min befant seg flere rader foran meg.
Jeg begynte å løpe gjennom mengden for å nå henne igjen.
Plutselig ble jeg stanset.
Et gevær foran meg...
Og en ung, tysk soldat som sa "Nein."
"Gå dit, til høyre."
Jeg sa: "Nei, moren min er der.
Jeg vil være med henne."
Han bare holdt geværet der og sa: "Nei.
Du skal dit."
Da ropte jeg på moren min,
og hun snudde seg...
Og jeg vet ikke hva jeg hadde ventet meg,
men hun bare så på meg
og sa ikke et ord,
og så snudde hun seg og gikk videre.
Jeg så henne aldri igjen.
Det var, tror jeg, det vanskeligste...
Jeg noensinne har opplevd.
Selv i dag har jeg vansker med å snakke om det,
og for mer enn et halvt århundre klarte jeg det ikke.
Hva skjedde med moren min og søsteren min?
Jeg vet ikke.
Men jeg så dem aldri igjen,
jeg tok aldri farvel med dem.
De bare forsvant fra livet mitt i det øyeblikket.
MINNESMERKE OVER HOLOCAUST-OFRENE AUSCHWITZ, POLEN
Her oppe.
Her er faren min.
Glied, Alexander, 1899,
Petrovac, Jugoslavia.
Drept i Kaufering i Tyskland.
Her er søsteren min. Glied, Aniko, 1936.
Subotica, Jugoslavia.
Drept i Auschwitz i Polen.
Her er moren min.
Glied, Miriam, 1907, Jaszkarajeno, Ungarn.
Drept i Auschwitz i Polen.
Å, Gud.
Alle disse med navnet Glied er...
Slektninger... Onkler og tanter av meg.
Jeg ble fortalt at alle som ikke kunne arbeide, skulle fjernes.
Hva tenkte du om menneskene dere 'fjernet'?
Jødene ble ansett for å være Tysklands fiender.
De måtte tilintetgjøres.
Det var en del av krigen.
Han snakket om hele denne situasjonen
som om det var et insekt på bakken,
og han tråkket på det.
Å se ansiktene til de overlevende
etter at Gröning hadde snakket...
Det var forferdelig
da han fortalte om noen episoder fra jobben sin,
som for eksempel den gråtende kofferten.
I november 1942, da jeg var på perrongen for første gang,
skjedde det en sjokkerende ting.
En jødisk mor ankom, og gjemte babyen sin i en koffert.
Barnet begynte å gråte.
En SS-korporal åpnet kofferten,
løftet opp babyen etter beina, og knuste den
mot jerndøren på en lastebil...
Og gråten stanset.
Og han sa: "Gråten stanset."
Det var...
Det tok nesten livet av meg.
Jeg kunne bare ikke tro det.
Han sa: "Det var ikke bra."
Senere spurte de ham:
"Hva ville du gjort?"
"Kanskje skutt ham.
Det ville vært en bra ting, for ham."
Jeg kan forstå at de var hjernevasket,
men det fins et punkt der du, uansett hvor hjernevasket du er,
når du ser en baby bli knust mot en dør,
tenker: Er dette greit? Er dette akseptabelt?
Du kan ikke akseptere sånt.
Han kom med denne informasjonen
frivillig, han...
Han ble spurt: "Hadde en jøde noen sjanse til å forlate dette stedet i live?"
Han svarte: "Absolutt ikke."
Og det gikk hardt inn på meg.
Så...
Han var en voksen mann.
Han var ansvarlig for sine handlinger.
Ikke alle som var med i Hitler-Jugend,
vervet seg til SS.
Ikke alle som vervet seg til SS,
endte opp som vakt i Auschwitz
og ledet folk i døden.
Når det gjelder det å følge ordrer,
hører vi ofte: "Jeg måtte ta del i disse forbrytelsene,
for hadde jeg ikke gjort det,
ville tyskerne ha henrettet meg
eller sendt meg til en dødsleir."
En av de mest bemerkelsesverdige statistikkene
fra Holocaust,
er antallet SS-offiserer,
inkludert høytstående tyske offiserer,
som led alvorlige, livstruende konsekvenser
fordi de nektet å utføre ordre.
Antallet er null.
Men kjenner ikke til ett eneste tilfelle
der det bekreftes at en person som ikke adlød ordrer
ble utsatt for alvorlig avstraffelse,
langt mindre henrettet.
Han fulgte ordrer,
men han må ha visst på ett plan i bevisstheten,
at det ikke er lovlig å drepe
spedbarn, små barn, gamle...
Å drepe mennesker like gamle som han er nå.
Han må ha visst at det ikke bare var galt, men også
i siste instans ulovlig.
Jeg ble veldig opprørt av å lytte til Gröning,
for de tingene han fortalte... Frivillig.
Han likte å snakke.
Det eneste jeg ville høre ham si, var: "Unnskyld."
Bare det ville vært...
I en alder av 94, ville det betydd alt,
for min del.
Bare det ene ordet.
Noen vil måtte avsi en dom,
og jeg tror de vil ta hensyn til vitneutsagnene våre.
Vi får se hva som skjer.
Jeg visste ikke hvordan interaksjonen med ham ville bli.
Jeg visste ikke
om han ville være i stand til å svare på spørsmålene mine,
men ikke desto mindre...
Jeg avla vitnemål, og sa, høyt og tydelig i en tysk rettssal,
at jeg tilga ham.
For jeg har tilgitt alle nazister,
og jeg har tilgitt alle som gjorde meg vondt.
Jeg tilgir deg, som jeg har tilgitt alle nazister.
Nazi-regimet fungerte ikke.
Fortell det til ungdommen, herr Gröning!
Det var skandaløst, det hun gjorde.
Det føltes som om gulvet åpnet seg og jeg falt rett ned i kjelleren.
Hun gjentok stadig at disse menneskene var hennes venner.
Og jeg sa: "Herregud. Denne dama må være gal, eller hva?"
Hun tilga dem som torturerte henne,
som drepte så mange på så grusomt vis.
Hun var i stand til å tilgi.
Kanskje hun trenger tilgivelse for å komme seg videre,
for å holde seg psykisk frisk.
Og enda mer sjokkerende
var det at noen i publikum,
hvem de nå var, begynte å klappe for denne...
Tilgivelses-saken.
Og dommeren sa: "Ikke i min rettssal."
Du kjenner historien til Eva Mozes.
Du vet at hun var tvilling.
Hun er...
På alle måter
et offer som alle de andre ofrene,
og så blir hun behandlet sånn.
Lørdag skulle jeg tilbake til USA.
Rettsmøtet var over,
og han satt fortsatt ved bordet sitt.
Så jeg gikk bort til Oskar Gröning.
EVAS OPPTAK
Be dine med-nazister
om å avgi forklaring, for du skjønner,
vi, de overlevende, blir ikke trodd.
De sier: "Vi er jøder, vi vil oppnå noe."
Men du... Dette er det gode du gjør
som veier opp for det vonde du gjorde.
Har du det bra?
To menneskers omfavnelse
rører en hel verden.
Vi starter sendingen med en utrolig historie.
En kvinne fra Terre Haute får internasjonal oppmerksomhet.
Dette skjer etter en modig, vennlig handling
som tok sosiale medier med storm.
Hun var den mest berømte personen i Lüneburg,
for verdenspressen omringet henne.
Alle hang seg på denne tilgivelses-greia.
Den største gesten en kan tenke seg.
Klemmer du monsteret,
klemmer du en del av maskineriet som drepte familien din,
som nesten drepte deg?
Det var en tilgivende handling,
men medieoppmerksomheten var enorm,
og stor oppstandelse rundt spørsmålet om hun burde gjort det,
om det er for mye, om hvorvidt man kan tilgi...
En del av nazi-maskineriet,
eller om han ikke burde bli tilgitt.
Hun har greid
å opprøre
omtrent hver eneste overlevende som fins.
Og med god grunn.
Ved å tilgi...
Fjernet jeg... Det som skjedde med meg.
Hun sa ofte:
"Du må tilgi bestefaren din."
Jeg sa: "Nei, jeg kan ikke tilgi ham,
ikke med alt det han har lagt på våre skuldre."
Men hun må leve med det.
Hun må greie å holde ut...
Så det er opp til henne.
Hvis dette er måten...
Eva kan leve med det på,
aksepterer jeg det.
Den beste måten å beseire en fiende på,
er å gjøre ham til venn.
Jeg tror...
At jeg beseiret Oskar Gröning...
Ved å gjøre ham til en venn.
Rett etter krigen bestemte Gröning seg
for å gifte seg med sin brors enke.
Han fikk to barn,
og levde et fredelig liv, og hadde glede av livet.
En viktig hendelse for Gröning
skjedde på midten av 80-tallet.
Han møtte en som samlet på frimerker som han selv.
De snakket om nazi-forbrytelsene,
og den andre personen benektet Holocaust.
Han syntes det var uutholdelig
at denne fyren gikk rundt og sa at Holocaust ikke hadde funnet sted.
Han var i Auschwitz. Han visste det hadde skjedd.
Han ville faktisk bli med
og si til folk: "Jeg var der.
Jeg vet at disse forbrytelsene ble begått."
Han ga noen intervjuer til det tyske tidsskriftet Spiegel
og til BBC.
Ingen kjente til Gröning før disse intervjuene.
BBC-INTERVJU, 2005
Jeg ser det som min plikt nå, i min alder,
å ta tak i de tingene jeg var vitne til,
og opponere mot Holocaust-benekterne
som hevder at Auschwitz aldri fant sted.
Jeg ønsker å si til dem:
"Jeg har sett krematoriene.
Jeg har sett de brennende gravene.
Og jeg vil at dere skal tro meg,
at disse grusomhetene fant sted...
Jeg var der."
Han eksponerte seg selv,
og dette var en positiv handling.
En modig handling.
Jeg mener det er en svært viktig formildende omstendighet.
Og for meg...
Er det grunn god nok til ikke å stille ham for retten.
Herr Gröning, hva vil De si til dem som fortsatt benekter Holocaust?
Ingenting. De er håpløst forvillet.
For meg er det ingen tvil om at jeg er moralsk skyldig.
Jeg ber om tilgivelse.
Om jeg er strafferettslig skyldig,
må dere avgjøre.
Gröning avga en lang forklaring om hva han gjorde i Auschwitz,
og han innrømmet at han er moralsk skyldig
for Holocaust.
Til syvende og sist må skyldspørsmålet
avgjøres av domstolen,
det er ikke opp til herr Gröning.
Gröning avgir forklaring,
han spiller ikke syk.
Han er like gammel som Demjanjuk,
men han har ikke på seg caps eller ligger til sengs.
Jeg mener forklaringen til Oskar Gröning er svært, svært viktig.
Han er førstehånds-observatør og deltaker,
som gjør alle Holocaust-benektere til skamme,
de som sier at det ikke fantes gasskamre,
ingen krematorier, ingen zyklon-gass.
Han gjør alt det til skamme. Han var der.
Han så det med egne øyne.
Likevel greier ikke Holocaust-benekterne å akseptere realitetene
av det han sier.
Han fortjener kreditt for å ha fortalt
sannheten om det han så.
Sannheten er at i 1945,
da krigen var over
og man oppdaget leirene
og grusomhetene som nazistene hadde begått,
oppsto uttrykket "Aldri mer."
Problemet er bare at det er tomme ord.
Med andre ord,
det har vært så mange tragedier
av samme slag, om ikke omfang, som Holocaust opp gjennom årene
at dette "Aldri mer" er totalt meningsløst.
Det er for farlig i dag.
Verden er annerledes, den er i endring.
Vår kapasitet til å drepe har gått helt av skaftet.
Vi ser krigene som finner sted nå, i Syria.
Vi snakker om ISIS.
Dette er ikke nytt.
En del av grunnen til at vi har tilfeller som Rwanda og Kambodsja,
og Biafra og Darfur og Bosnia og alle disse tingene,
er at det ikke er entydig i det hele tatt
at hvis du deltar i slike forbrytelser,
vil du bøte for det.
Om og om og om igjen
har folk sluppet unna.
Det er forferdelig.
Uten historie fins det ingen hukommelse.
Uten hukommelse fins det ingen framtid.
Hvis vi ikke lærer av fortiden,
gjentar vi de samme feilene.
Jøder skal ikke erstatte oss!
CHARLOTTESVILLE, VIRGINIA
ATEN, HELLAS
Hvis vi kan sende en sterk melding
om at det ikke fins noen preskripsjonsbestemmelse for folkemord,
kan det bidra til å hindre
enkeltpersoner i å risikere
å bli stilt for retten selv i høy alder.
DOMMEN SNART KLAR I TYSK RETTSSAK MOT 'BOKHOLDEREN FRA AUSCHWITZ'
15. JULI 2015
Jeg ønsket så sterkt at Gröning
skulle bli dømt for denne fryktelige handlingen,
men jeg har kommet til den konklusjonen
at jeg ikke ønsker å se ham fengslet.
Jeg tror det viktigste er at han blir funnet skyldig,
og at han vender tilbake til byen der han har bodd i 70 år,
der alle vet hva han gjorde og hvor han var.
Og folk vil se ham gå på gata
og si: "Der går Oskar Gröning,
mannen som ble funnet skyldig i drapet på 300 000 mennesker."
Han er alt vi har,
og hvis vi vil skape presedens,
en ny lov for framtiden som ikke tillater
at skyldige unnslipper på grunn av formaliteter,
må vi gjøre det gjennom ham.
Et enestående øyeblikk i Tyskland,
da syndene fra 2. verdenskrig
endelig innhentet mannen kjent som "Bokholderen fra Auschwitz."
Han ble funnet skyldig og dømt til fire års fengsel,
i det som nok kan være en av de siste nazi-rettssakene
vi vil være vitne til.
Dommen er selvsagt ikke overraskende.
Men vi skal granske detaljene i saken på nytt.
Det var... Sterkt.
Det at han bare fikk fire år.
Den samme innsatsen for å få ham tiltalt, kunne gitt ham 100 år.
Jeg forventer ikke
at han noen gang vil sitte i fengsel.
Dette er for framtidige generasjoner,
for alle de som fortsatt dreper folk
fordi de har en annen hudfarge, er fra en annen stamme, har en annen religion.
Dette er for at de skal vite at
dommen, uansett hvor lang tid det tar,
vil innhente dem.
OSCAR GRÖNING ANKET DOMMEN.
Å vitne i retten
var som å legge en blomsterbukett
på den ikke-eksisterende graven til mine foreldre.
Jeg føler at mine nærmeste, som ble drept,
endelig fikk oppreisning,
at min drepte mor og far...
Nå... Kanskje...
Kan hvile i fred.
DEN FØDERALE DOMSTOLEN OPPRETTHOLDT DOMMEN SOM SKYLDIG.
GRÖNING TAPTE FLERE FORSØK PÅ Å OMGJØRE DOMMEN.
Jeg føler en enorm glede
over at jeg sitter
i en tysk rettssal...
Sammen med datteren min,
barnebarnet mitt,
noe som beviser at
vi, som den evige føniks,
reiser oss fra asken fra Holocaust.
At vi kan overleve.
OSKAR GRÖNING DØDE I MARS 2018
UTEN Å HA SONET ÉN DAG I FENGSEL.
SIDEN GRÖNING-RETTSSAKEN
HAR ÅTTE TIDLIGERE SS-OFFISERER BLITT TILTALT,
OG MER ENN 19 ER UNDER ETTERFORSKNING.
DEN YNGSTE ER 92 ÅR GAMMEL.
TIL MINNE OM BILL GLIED 1930-2018
Oversatt av Sissel Drag