Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Dă banii!
‎Nume?
‎Steve Harmon.
‎Vârstă?
‎Șaptesprezece ani.
‎Ce bandă?
‎Nu fac parte din nicio bandă.
‎Niciuna.
‎Ai mai făcut pușcărie?
‎Nu.
‎Boli cunoscute?
‎SIDA?
‎- Ai SIDA? ‎- Nu, nu am SIDA.
‎Scoate tot din buzunare.
‎Sunt aici părinții mei?
‎Nu, băiete, părinții tăi nu sunt aici.
‎Să-mi…? Îmi trebuie avocat?
‎Trebuie să taci.
‎Pot s-o sun pe mama?
‎POLIȚIA DIN NEW YORK
‎Monștrii nu plâng în întuneric.
‎Așa trebuia să-i zic când s-a uitat la noi ‎și ne-a făcut monștri.
‎Te rașchetez, muistu' dracu'!
‎Să te văd fără gratii între noi! ‎Vino să ți-o trag, fricosu' naibii!
‎Trebuia să-i spun că, de când au venit ‎și m-au luat de acasă…
‎întunericul mi-a dat doar frigurile ‎care îmi amintesc că sunt în viață.
‎Iar asta mă sperie cel mai mult…
‎Să știu că sunt în viață.
‎Să știu că sunt în viață ‎și nu într-un vis.
‎Noaptea lucrurile se potolesc.
‎Îmi aud inima bubuind ritmic în piept.
‎Mă uit fix la mine în oglindă.
‎Aud urlete de la trei celule distanță, ‎în fiecare noapte, la aceeași oră.
‎O să faci căcatul praf! Taci, în pula mea!
‎Smulge-i beregata cretinului!
‎Monștrii nu urlă la rându lor. Nu pot.
‎Eu urlu.
‎Am urlat.
‎Pe lumină, ziua…
‎parcă era un film.
‎Acesta e filmul.
‎Povestea mea.
‎Scenariu, regie și rol principal: ‎Steve Harmon.
‎Interior, cameră de detenție, ziuă.
‎Steve Harmon stă față în față ‎cu apărătoarea din oficiu.
‎Acestea sunt dosarele clienților dv.?
‎Nu toate.
‎Câți vă spun că nu sunt vinovați?
‎Absolut toți.
‎Pot să spun ceva? Mă…
‎Mă simt cam rău.
‎Ai febră?
‎Nu. Pot să stau puțin cu ochii închiși?
‎Da.
‎Vrei sacoul meu?
‎Nu, mulțumesc.
‎Nu sunt vinovat.
‎Grozav!
‎- Trebuia să zici: „N-am făcut nimic.” ‎- N-am făcut nimic.
‎Mă credeți?
‎Nu contează ce cred. O să-mi fac meseria.
‎Ai o clipă?
‎Bine.
‎Te-ai mai gândit la ofertă?
‎Nu strâmba din nas.
‎Tu ești îngropată în muncă, ‎eu plec acasă la 18:00.
‎Vă ușurez situația.
‎Are doar 17 ani.
‎Și ce? Faptele lui au condus la omor. ‎Dacă-i dai înainte, îi vin de hac.
‎- N-a făcut nimic. ‎- Ce spui?
‎Am înregistrarea și martori oculari.
‎- Martorii tăi… ‎- Bătrâna. E foarte credibilă.
‎Acceptă. Irosești timpul și banii tuturor.
‎Douăzeci de ani? E un copil bun.
‎Nu e certat cu legea. ‎Are părinți excelenți.
‎Nu e cine crezi tu că e.
‎Mie așa mi se pare.
‎Ce zici de cinci-șapte ani?
‎Acceptă oferta.
‎Interior, sală de judecată.
‎Tuburile cu neon luminează ‎negrul și albul, ștergând griul.
‎Nu e loc de gri în sala de judecată.
‎ACUZAT DE PARTICIPARE LA JAF ȘI OMOR
‎Înainte, Harlem, noapte.
‎Știi ce zic?
‎Puteam să mai merg ‎și să fac dreapta pe 145.
‎Acolo stau.
‎- Ce naiba? Uită-te pe unde mergi, băi! ‎- Scuze!
‎- Care-i faza, coane? ‎- Ce pula mea are ăsta?
‎- Care-i șpilul, puștiule? ‎- Scuze!
‎Te cunosc din cartier, n'așa?
‎Toate bune.
‎Cum te chema? Scott? Sam?
‎Steve.
‎- Steve. ‎- Da.
‎Steve?
‎Te simți bine?
‎Mă străduiesc.
‎În picioare! Judecătorul Lionel James ‎prezidează completul de judecată.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună dimineața!
‎Luați loc!
‎- Acuzarea e gata? ‎- Da, dle judecător.
‎- Apărarea? ‎- Da, domnule judecător.
‎„Cu Dumnezeu înainte.”
‎Dacă ai întrebări, scrie-le pe hârtie.
‎Încerc să-ți răspund când prind clipa.
‎Cum a fost în weekend?
‎Grozav. Mi-am comandat mâncare thailandeză ‎și m-am uitat la ‎Downton Abbey‎ în reluare.
‎A fost nunta surorii mele.
‎Nu uita, treaba noastră e să te zugrăvim ‎ca pe o ființă umană în ochii juraților.
‎- Ai rămas d-ta burlac? ‎- Se stinge soiul.
‎- O'Brien? ‎- Am fost în vizită la rude.
‎Excelent!
‎Să începem.
‎Chemați jurații.
‎Intră jurații.
‎Diverse vârste și rase.
‎Un amestec aleatoriu de oameni, ‎cu ochi care se mișcă precum ai fiarelor.
‎Goi.
‎De asta întorc capul ‎când ni se întâlnesc privirile?
‎Par genul care nu se uită la știri.
‎Sunt o ființă umană?
‎…finanțarea acestor comunități mai mici.
‎Da, sigur. Nicio problemă. Ne vedem acolo.
‎Da, bine. În regulă.
‎Arată bine, Jer. ‎Îmi place cortul amerindian.
‎Da?
‎Frumos! Când ai terminat?
‎Acum două minute.
‎Trece-ne pe listă când ajungi. ‎Bine, mulțumesc!
‎Bun! Îmi dai gemul?
‎- Bine, vorbim mai târziu. ‎- Pa!
‎Mulțumesc.
‎- Ești pregătit pentru examen, nu? ‎- Am învățat.
‎- Zău? ‎- La ce-mi trebuie algebra?
‎- Să nu-ți bați joc la examen! ‎- Nu.
‎Ești a XI-a. Fiecare notă contează. ‎Facultatea bate la ușă.
‎- Da, bine. ‎- Bine?
‎Pa, mamă!
‎Diseară stai cu Jerry. ‎E ședință cu părinții.
‎- Îi amintești tatălui tău? ‎- Bine.
‎Hei!
‎Diseară facem iureș.
‎Să nu te duci în parc!
‎Bine.
‎- Douăzeci de dolari în sertarul de sus. ‎- 'Neața!
‎- La ce lucrezi? ‎- La o reclamă la asigurări.
‎- Da? ‎- Da. Îți place?
‎Da, îmi place.
‎Te uiți aici, pe urmă aici.
‎Da, exact.
‎Știi de ce, nu?
‎- Nu. ‎- Secțiunea de aur?
‎- Nu. ‎- Parcă ți-am spus.
‎- Nu cred. ‎- Bine.
‎Poți să ții cont de ea când filmezi.
‎E o formulă potrivit căreia ‎există o simetrie plăcută
‎când creezi un spațiu care include ‎două pătrate și un dreptunghi,
‎iar în dreptunghi ‎ai două pătrate și un dreptunghi.
‎Și, dacă unești punctele, ‎obții o spirală existentă în natură.
‎Ca o cochilie.
‎Da, ca un nautil.
‎Da. Se regăsește în piramide, ‎în ‎Cina cea de taină‎ a lui Da Vinci…
‎De ce merg la școală când te am pe tine?
‎Fiindcă te iubesc, ‎dar încă nu ești prea mare să iei nana.
‎- Da? Ne batem? ‎- Da. Bum!
‎- Ce? ‎- Ce?
‎Ce-o să faci?
‎Bine, bine! Plec.
‎Bine. Vino încoace!
‎- Bine? ‎- Da, du-te.
‎- Diseară ai ședință cu părinții. ‎- Bafta mea!
‎Da.
‎- Spor la examen, omule! ‎- Mersi.
‎Pledoarii de deschidere. ‎Mai degrabă monologuri.
‎O introducere ‎la răpăitul de tobe dinaintea poantei.
‎Sunt Anthony Petrocelli, ‎procuror-șef adjunct al statului New York.
‎Reprezint statul în această cauză.
‎În după-amiaza zilei de 12 septembrie ‎a anului trecut, doi bărbați,
‎Richard „Bobo” Evans și James King,
‎au intrat într-un magazin ‎de pe strada 115 din Harlem,
‎cu singura intenție de a jefui.
‎Doamnelor și domnilor jurați, ‎numele meu este Asa Briggs.
‎Îl voi apăra pe domnul James King.
‎Dl Petrocelli va prezenta cauza ‎în tușe groase și grandioase.
‎Sunt Maureen O'Brien, ‎apărătoarea domnului Steve Harmon.
‎Acuzarea susține corect
‎că legile societății au scopul ‎de a le oferi protecție cetățenilor.
‎Dar să nu uităm că legile acestei țări ‎merg în două direcții.
‎Scopul lor este, desigur, ‎să apere victima.
‎Dar scopul lor este și să apere acuzatul.
‎În procesul comiterii acestei infracțiuni…
‎aceștia doi l-au ucis ‎pe proprietarul magazinului.
‎Multe persoane judecate penal ‎nu sunt vinovate.
‎Nu există nimic mai cumplit
‎decât întemnițarea unui om nevinovat.
‎S-a iscat o încăierare, ‎arma s-a descărcat…
‎curmându-i subit viața ‎lui Aguinaldo Nesbitt.
‎Nu doar că există o îndoială rezonabilă ‎că Steve Harmon a fost implicat
‎în tâlhărirea și uciderea ‎lui Aguinaldo Nesbitt,
‎dar nu există niciun motiv
‎să credem că a fost vreodată implicat ‎în săvârșirea vreunei infracțiuni.
‎Înainte de jaf a existat un plan, ‎în care alți doi făptași…
‎și-au oferit participarea.
‎„Oferit”?
‎Unul dintre ei și-a recunoscut vina.
‎Celălalt acolit trebuia ‎să intre în magazin înainte de jaf
‎și să se asigure ‎că nu există agenți de poliție în incintă.
‎Acesta…
‎- Acesta e Steven Harmon. ‎- Nu.
‎Ambii inculpați au participat de bunăvoie ‎la jaful în chestiune.
‎Astfel, se fac răspunzători ‎de moartea victimei,
‎aceasta survenind în urma faptei.
‎Nu vă supărați! Domnule!
‎- Adevărul este că dl Evans… ‎- Dle judecător!
‎- …dl Cruz, dl King… ‎- Domnule!
‎…și dl Harmon…
‎sunt ucigași.
‎Ucigași.
‎Majoritatea cetățenilor ‎sunt indivizi harnici și cumsecade.
‎Din păcate, în cartierele noastre există ‎și inși care fac notă discordantă.
‎Nu sunt copii.
‎Sunt tineri care știu ‎să deosebească binele de rău.
‎El e un monstru.
‎Și el e un monstru.
‎Acesta nu este niciun monstru.
‎E un băiat de 17 ani.
‎Sistemul judiciar american vă cere ‎să îl considerați nevinovat.
‎Ați auzit sintagma de o mie de ori:
‎„nevinovat până la proba contrarie”.
‎Iar dacă îl considerați nevinovat, ‎așa cum vă obligă legea,
‎vă vom dovedi că nimic ‎din ce va invoca acuzarea nu știrbește
‎acea prezumție de nevinovăție.
‎Mulțumesc.
‎Îl vedem pe Steve înainte.
‎Merge cu bicicleta la școală.
‎Seamănă cu copilul dv.
‎Dormeam două ore, iar chefuiam. ‎Băutură, jocuri de noroc, tot tacâmul.
‎Era ca… Era mișto.
‎- Mi-a plăcut. ‎- Da, și mie.
‎Îmi place, să știi.
‎Numai că mă întreb care e povestea.
‎Unde e firul narativ, Steve?
‎Transmit ce văd și atât.
‎Trebuie mai mult.
‎Trebuie conflict, ceva incitant.
‎Un erou.
‎Vă tot repet.
‎Nu e destul să fie frumos sau șocant.
‎E și frumusețea ceva. ‎Aveți prilejul să stârniți emoție.
‎Înțelegeți?
‎Da, așa cred.
‎Filmul și ideea nu pot fi abstracte?
‎Da, ca în pictură.
‎Imaginile pot spune o poveste, ‎dar nu asta înseamnă filmul.
‎Filmul e o serie de imagini atent alese, ‎cu introducere, cuprins și deznodământ.
‎Întrebare pentru toată lumea. ‎De ce fac cineaștii filme?
‎Pentru faimă.
‎Răspuns de rahat. Mai încercați.
‎- Bani, putere, respect. ‎- Nu prea se întâmplă.
‎Sunteți niște cinici.
‎Artistul are o poveste de spus, nu?
‎N-are încotro, suferă dacă ține în sine.
‎Te chinuie dorința de a scrie, ‎de a filma, de a arăta lumii.
‎Dar dacă nu simți asta?
‎Atunci nu ți-ai găsit povestea.
‎A fost ca lumea.
‎- Ești ofticat. ‎- Da, și?
‎Ești ofticat.
‎Bagă-n coș!
‎- Stânga! Pe doi pași. ‎- Recuperare!
‎Păi despre ce vorbim noi aici?
‎A fost beton!
‎Hei, coane! Care-i șpilul, nație?
‎Ce faci, puștiule?
‎Ia fă-te-ncoa'!
‎Mă întorc imediat.
‎Pase!
‎E fii-miu, băi. Nu te agita! Taci naibii!
‎Care-i faza cu pozele?
‎Filmează-mă pe mine ‎cum îi fac muci pe ăștia.
‎Da? Îi faci muci?
‎Stai! Ia-mă din partea bună! ‎Stai să umflu mușchiu'!
‎Da?
‎De granguri, nație.
‎- M-ai tras în poză? ‎- Da.
‎Fiți atenți la iubitul vostru King, ‎mare jupan în Harlem!
‎Ai văzut filmul ‎Fără speranță?
‎Da, e preferatul meu. ‎Așa ceva vreau să fac.
‎Fără goange?
‎Știi scena aia, ‎când aparatul ticăie încet?
‎Tic, tic, tic.
‎Așa, 3D și în reluare, parcă pe substanțe?
‎- Da, normal. ‎- Să te întreb ceva…
‎Ai văzut vreodată o armă?
‎Ce?
‎Cum o să regizezi‎ Fără speranță ‎dacă n-ai văzut flama glonțului?
‎De-asta tre' ‎să te ții pe lângă mine, mânzule.
‎Eu pot să-ți arăt chestiile adevărate.
‎Pot doar să o ard cu voi și să fac poze?
‎E o țară liberă. Mi se rupe-n paișpe.
‎- Da? ‎- Sigur.
‎Ne-am înțeles.
‎Bagă-te pe mine, nație!
‎O să-mi plătești facturile.
‎- Pase! ‎- Peste panou.
‎Ăsta e coș. Păzea!
‎N-ai ieșit din trei! Dă mingea!
‎Dă-i în sânge de expirați! Îi las țuț.
‎Fii atent! Ultima fază!
‎Mânca-ți-aș!
‎Așa se joacă!
‎La plesneală.
‎DESCHIS
‎Afară din celule!
‎- Să iasă ciumeții! ‎- Vorbești de-a-n pulea.
‎- Tu ești ciumete! ‎- Tu, dinăuntru?
‎Tu ești ciumete, în pula mea! ‎Amândoi sunteți ciumeți!
‎O să faci căcatu' praf!
‎Căcatu' praf!
‎Te fut în gât!
‎Cum te simți?
‎Bine.
‎Ai…?
‎- Ai vorbit cu dra O'Brien? ‎- Da.
‎Se străduiește.
‎Prin sala aia trec multe lepădături. ‎Cică toți acuzații par vinovați.
‎Da.
‎Vrea să mă cheme la bară, ‎să-mi dea șansa să spun și varianta mea.
‎- Foarte bine, trebuie spusă. ‎- Da.
‎O să spun adevărul.
‎Nu am greșit cu nimic.
‎Mă crezi, nu?
‎Când te-ai născut, ‎m-am gândit la tine pe parcursul vieții.
‎Jucând fotbal american, ca mine.
‎Făcând o facultate, ca mine.
‎Ieșind cu o fată frumoasă…
‎așa ca mama ta.
‎Ba chiar…
‎m-am gândit…
‎Mi-am imaginat cum mă supăr ‎pe tine pentru niște fleacuri.
‎Pe care le face orice copil.
‎Dar așa ceva nu mi-am imaginat.
‎Nu știu, nu mi-a trecut prin cap.
‎Nici mie.
‎Voiam să termin liceul ‎odată cu prietenii mei.
‎Să merg la facultate.
‎Să fiu…
‎Să fiu eu.
‎Acum nici nu mă mai pot gândi la asta.
‎Încerc să nu simt nimic.
‎E greu, nu?
‎Știu că ți-e greu.
‎Și nu pot face nimic în privința asta.
‎O scot eu la capăt, tată.
‎S-a scurs timpul!
‎Nu mi-l amintesc atât de bătrân.
‎Nu-mi amintesc ‎atâtea cute de încruntare la el,
‎atât de cărunt părul de deasupra frunții.
‎Mâinile lui tremurând așa.
‎Unu, doi, trei…
‎- Unde mi-e băiatul? ‎- Te uiți și tu?
‎Domnul Sawicki mi-a spus ‎că îmi înțeleg umanitatea prin estetică.
‎Cică asta mă definește.
‎Găsesc ceva demn de consemnat ‎și îi imortalizez forma și textura.
‎Am încercat să fac asta aici.
‎Să înțeleg locul ăsta.
‎Cum roșul și albul se profilează straniu ‎pe fundalul zidului de ciment.
‎Cum sunt încadrat în prim-plan și…
‎Mai bine stai potolit.
‎Ăstora de aici nu le place să fie priviți.
‎Relaxează-te.
‎Respiră.
‎Înainte.
‎Pozează ca pentru maică-ta.
‎- Arată-mi ce știi. Așa! ‎- De la 1 la 10, cum am curul?
‎- Cum ai curul? ‎- Zece e Nicki Minaj.
‎- Nu minți! ‎- Cinci, cu indulgență.
‎Stai pe patul meu?
‎E singura dată.
‎- Singura dată? ‎- Ăștia se plac.
‎Taci! Aoleu!
‎Într-o zi obișnuită, adolescentul încalcă ‎legea la fiecare trei ore cu prietenii.
‎În transportul în comun,
‎pe stradă…
‎Hei!
‎Poți fi amendat că scuipi, ‎faci pipi, vorbești, mergi, stai…
‎sau doar ești unde nu trebuie.
‎Să vedem ce-i dau.
‎- Pe strada asta s-a filmat ‎Febra iubirii. ‎- Zău?
‎- Da. ‎- Știam.
‎Da, se toarnă multe filme în zonă.
‎Să știi că am dat probă la La Guardia.
‎Da?
‎- Aș putea juca într-un film de-al tău. ‎- Așa zici tu?
‎Întâi trebuie să dai probă.
‎- Ce? ‎- Ia să te văd!
‎Nu!
‎- Stai puțin! ‎- Ce?
‎- Vreau să văd ceva. ‎- Ce?
‎Acuzarea îl cheamă ‎pe detectivul John Karyl.
‎Mâna stângă pe Biblie. ‎Ridicați mâna dreaptă.
‎Jurați să spuneți tot și doar adevărul, ‎așa să vă ajute Dumnezeu?
‎Jur.
‎Domnule Karyl…
‎recunoașteți aceste imagini?
‎Da.
‎Sunt fotografiile judiciare ‎făcute la fața locului.
‎Cutremurătoare!
‎După cum vedeți, doamnelor și domnilor,
‎victima a fost atacă cu bestialitate.
‎Lucrez până la 21:00, ‎așa că iau pauza de prânz mai târziu.
‎În seara aia am avut poftă ‎de mâncare chinezească.
‎Când am plecat, totul era bine.
‎Ce ați descoperit la întoarcere?
‎L-am văzut pe dl Nesbitt pe jos.
‎Era o baltă de sânge.
‎Casa de marcat era deschisă. ‎Lipseau și niște țigări.
‎- Ați chemat poliția? ‎- Da.
‎Dle detectiv Karyl…
‎victima prezenta semne de viață ‎când ați ajuns?
‎Nu.
‎Fac cumpărături marți.
‎Venind pe stradă, am văzut un băiat,
‎pe el,
‎blocând intrarea în magazin.
‎Arma crimei era pe numele victimei.
‎Am primit un pont. Cineva știa ‎ce s-a întâmplat cu țigările furate.
‎Am luat țigări ‎de la unul care cică le furase.
‎N-a fost ciudat ‎că v-a dat informații sensibile?
‎Parc-am fi îndrăgostiți.
‎Glonțul a pătruns prin dreapta
‎și a înaintat în sus, spre plămân.
‎L-am arestat pe Richard Evans, ‎cunoscut ca Bobo.
‎Știați că dl Evans ‎și dl King plănuiau un jaf?
‎Și-a scos șapca, și-a șters fruntea ‎și a plecat în partea cealaltă.
‎Plămânul a fost perforat ‎și a început hemoragia internă.
‎- Cine v-a zis că a participat la jaf? ‎- Bobo Evans.
‎- Am o întrebare… ‎- Acesta este Bobo Evans?
‎- Da. ‎- Unul a întrebat unde-s banii.
‎- Au spart și au înhățat. ‎- Adică?
‎Mi-au arătat fotografii cu diverși oameni.
‎- El e Bobo Evans. ‎- Nu l-am recunoscut pe loc.
‎A murit în urma leziunilor interne.
‎- Deci am informații greșite? ‎- Nu.
‎- Nu am întrebări. ‎- Cum mă-ta?
‎Nu l-am acuzat pe King, ci pe Bobo.
‎Și acuzația de lovire?
‎- Obiecție! ‎- Se respinge.
‎Vasăzică dl Nesbitt s-a înecat ‎cu propriul sânge?
‎Da.
‎Amintire.
‎Nu mai am întrebări.
‎Ședința se suspendă până mâine la 9:00.
‎Steve, vino încoace!
‎- Domnule! ‎- Mai ușor!
‎- Doamnă! ‎- Domnule!
‎Ce faceți? Dacă e nevinovat până la proba ‎contrarie, de ce nu pot să vorbesc cu el?
‎- Îmi pare rău. ‎- Țineți-vă mâinile acasă, că ne supărăm!
‎- E bine. ‎- Steve!
‎Doamnă!
‎Acum o să-mi spun…
‎New York… Privește în jur!
‎…vezi cu cine umbli.
‎Harlem… Îl vezi pe tipul ăla, de exemplu?
‎Da.
‎Te văd trecând pe lângă el zi de zi.
‎Nu ești curios de ce stă mereu acolo, ‎fără să facă nimic? Nu s-o sătura?
‎Nu. Adică da.
‎Dar bâțâiții ăia doi ‎care fac ture pe acolo?
‎Crezi că intră unul în altul ‎din întâmplare?
‎- Nu. ‎- Îți zic și mai mult.
‎Uită-te la spălătorie.
‎N-ai băgat de seamă ‎că nu intră nimeni să-și spele rufele?
‎Dacă treci prin fața ei, ‎nu simți miros nici de balsam,
‎nici de detergent, ‎nici măcar de rufe murdare.
‎- Știi de ce? ‎- De ce?
‎Pentru că e un sistem. Toți fac bani.
‎Uită-te acolo, la etaj. ‎Vezi perdeaua roșie?
‎- Da. ‎- O vezi pe tipa care se uită pe geam?
‎Știi ce e în spatele perdelei?
‎Pizdă.
‎Se vinde pe bandă rulantă, ‎ascultă la mine.
‎Fiecare are povestea lui.
‎Patronii spălătoriei, curvele,
‎barbugiii, șarlatanii, ‎proprietarii, vecinii…
‎Până și polițiștii au povestea lor.
‎Îți stă mintea-n loc.
‎Trebuie să mă duc acasă.
‎- Mai dă și tu un semn, frățică. ‎- Bine.
‎Mai vorbim, meserie.
‎- Ne mai vedem. ‎- Sigur.
‎Prin cartier, cum ar veni.
‎Noroc!
‎Dar care sunt tovarășii buni?
‎Și cine îi are?
‎N-am nevoie să văd asta acum. E prea mult.
‎Ce ai acolo, Bubba Smith?
‎Eu îi spun „Transformerul”. ‎N-avea nume pe cutie.
‎Știi cum îi spun eu?
‎Cum?
‎Eu sunt Afroman.
‎Mă faci să râd.
‎Dacă ai fi supererou, cine ai fi?
‎Să văd… Nu știu.
‎Ocolește!
‎Tu ce supererou ai fi, tată?
‎Pantera Neagră, măi.
‎Dar tu, Steve?
‎Dacă ar trebui să alegi dintre supereroi, ‎cine ai fi?
‎De ce să fiu supererou?
‎Mi-e destul să fiu fratele tău.
‎A fost bună asta.
‎Îmi place.
‎Cine ai fi?
‎Superman?
‎- Da? ‎- Ca lumea!
‎Aș purta ochelari.
‎Iar dacă s-ar lua cineva de ai mei…
‎Fiindcă încrederea e totul.
‎I-aș cafti.
‎Ia vezi pe cine caftești tu!
‎Știi cine ar trebui să fii?
‎Cine?
‎Batman.
‎Ca să fiu eu Robin.
‎Batman și Robin.
‎Aveți un apel cu taxă inversă de la…
‎Steve Harmon.
‎…un deținut de la MDC, ‎un penitenciar din statul New York.
‎Dacă acceptați să plătiți convorbirea, ‎apăsați tasta trei.
‎- Steven. ‎- Tată?
‎Nu te aud. Ai pățit ceva?
‎N-am pățit nimic.
‎Am sunat să văd ce faceți ‎și să vă zic „bună”.
‎Ne facem griji pentru tine.
‎Da? Unde sunteți?
‎Pe strada 158.
‎Jerry e cu voi?
‎Îl luăm acum.
‎Îi e dor de tine.
‎Spune-i că îl salut.
‎Ce faci, bă! Lasă telefonul!
‎Cară-te, în pizda mă-tii! Roiu'!
‎- Scuze! ‎- Steven!
‎Steven?
‎Cine era? E totul în regulă?
‎Da. De la serviciu.
‎- Iartă-mă! ‎- Scuze, îmi pare rău!
‎Cum credeți că merge?
‎Nimic din ce am văzut până acum ‎nu îți atestă nevinovăția.
‎Jumătate dintre jurați, ‎în pofida a ceea ce ne-au declarat,
‎au decis că ești vinovat ‎de cum te-au văzut.
‎Ești tânăr, negru și în boxa acuzaților.
‎Ce mai au nevoie să știe?
‎Parcă eram nevinovat ‎până la proba contrarie.
‎Depinde cum văd jurații cauza.
‎Gândește-te că e un concurs ‎ca să se stabilească cine spune adevărul.
‎Procurorul umblă de colo-colo, ‎foarte responsabil, foarte important…
‎Jurații își spun: „Pare sincer. ‎De ce ar minți despre o treabă ca asta?”
‎Treaba noastră nu e să arătăm că minte.
‎Treaba noastră e să arătăm că a greșit.
‎Azi mai avem un martor.
‎Să vorbim despre Osvaldo Cruz.
‎Ce-mi puteți spune?
‎Înainte.
‎Cruz.
‎Futangiu dominican, făcături Supreme.
‎Ce dracu' ai? Ferește-mi camera!
‎Steve Harmon!
‎Nu te-am mai văzut dintr-a VIII-a.
‎Ești la liceul ăla de fițe din centru, nu?
‎Îl lași să-ți vorbească așa, Harmon?
‎Ce-o să faci?
‎- Te mănâncă pe coajă? ‎- Ar fi bine să nu-mi fi spart aparatul!
‎Vezi că ți-o furi, găoază!
‎Să te văd!
‎- Hai! ‎- Hei, Steve!
‎Fii atent la fentele alea! ‎Te tot depășește prin stânga.
‎Te prind eu, Harmon. ‎Să ai aparatul pregătit pentru show.
‎Să-mi trag una!
‎Da, te prindem noi.
‎WorldStar!
‎Ce papagal!
‎Câți ani aveți, dle Cruz?
‎Cincisprezece.
‎Ați luat parte la jaful asociat ‎cu acest proces pentru omor?
‎Da.
‎Ne puteți spune de ce?
‎Mi-a fost frică de Bobo.
‎A zis că, dacă nu-l ajut, mă spintecă. ‎Mi-a fost frică de el și de James King.
‎Și de Steve. ‎Toți sunt mai mari decât mine.
‎Ce v-a sugerat Richard Evans, zis Bobo?
‎A zis că are un loc în vizor.
‎Eu trebuia ‎să țin calea cui l-ar fi fugărit.
‎Când Bobo i-a menționat pe ceilalți,
‎a precizat ce rol trebuia să joace fiecare ‎în timpul jafului?
‎King trebuia să intre la furat.
‎Steve trebuia să stea de șase.
‎Ai participat la jaf pentru bani?
‎Nu, mi-era frică de Bobo.
‎Dle Cruz, ați mărturisit că ați luat parte ‎activ la infracțiune. Corect?
‎Da, așa e.
‎Deci, practic, se poate afirma
‎că erați implicat până în gât ‎într-o faptă soldată cu moartea unui om.
‎Nu e așa? Nu așa priveați lucrurile?
‎Cred că da.
‎Nu v-a dat de ales procurorul?
‎Să faceți pușcărie ‎sau să băgați pe altul la pușcărie?
‎- Nu asta e alternativa? ‎- Nu aș minți la proces. Spun adevărul.
‎E rău să minți sub jurământ,
‎dar n-are nimic ‎dacă intri într-un magazin…
‎să tâlhărești?
‎Asta merge?
‎A fost o greșeală.
‎Faceți parte din vreo bandă?
‎Sunt cu Călăreții.
‎Cum devii Călăreț?
‎Trebuie să însemnezi pe cineva.
‎Ce înseamnă „să însemnezi pe cineva”?
‎Trebuie să îl crestezi…
‎la vedere.
‎Ca să intrați în bandă, ‎ați crestat un necunoscut pe obraz?
‎Da, dar nu se mai face așa.
‎Totuși ați participat la jaf ‎doar fiindcă vă era frică de Bobo,
‎nu pentru că voiați ‎să luați parte la acțiune.
‎Da.
‎Nu mai am întrebări.
‎Îți spun povestea unui tovarăș.
‎Îl chema Mega. I se zicea Mega Milioane.
‎I-a picat deodată pleașca la loterie.
‎S-a-mbogățit gagiul. Așa, ca în cartier.
‎Era puștan. Prieten la cataramă cu unul Q.
‎Erau nași mici între ei.
‎Bănuiesc că băieții avea ‎prea mulți bani pentru Harlem.
‎Meg a vrut să-l pună la încercare.
‎Mută, omule!
‎Am mutat. E rândul tău.
‎Ai mutat din părți.
‎- Te-am urmărit. ‎- Ba da. Aiurea!
‎Nu mă trage-n piept, moșule!
‎Exact!
‎Stai așa! Am greșit.
‎Te-am mâncat!
‎Bine, bine!
‎El și Q au zis să-și pună banii laolaltă
‎să se mute împreună ca prieteni, ca frați.
‎Și-au luat un seif…
‎iar Meg a băgat de seamă ‎că parcă lipseau din bani.
‎Știi ce zic?
‎Așa că i-a zis: ‎„Ascultă, ești fratele meu.
‎Îmi ești prieten de suflet, ‎frate de cruce.
‎Vreau să știu, ciupești din bani?”
‎Abia a apucat Q să zică „nu”, ‎că Meg l-a împușcat în față.
‎Îl pasc o sută de ani de pușcărie.
‎Ce a obținut cu asta, ‎chiar dacă n-avea încredere?
‎A înțeles că nu poți ‎să ai încredere în nimeni.
‎Asta face parte din viață.
‎Moșule, lasă-ne cu perlele de înțelepciune ‎și joacă acolo!
‎Să zicem că un om vrea să ajungă în vârf…
‎Găsește un tigru.
‎Zice: „Mă urc în cârca tigrului ‎până sus. Acolo o să mă lăfăi.”
‎Se urcă pe tigru.
‎Când ceilalți ajung sus, omul nu e.
‎Unde naiba e?
‎E în tigru.
‎Neîncredere.
‎Cum e în tigru?
‎L-a înfulecat tigrul.
‎Nu poți călări un tigru.
‎A avut încredere în tigru, nu?
‎Ce pielea mea spui acolo? Ascultă…
‎Hai, moșule, mută! Dar-ar dracii!
‎- Am mutat. E rândul tău. ‎- Ai naibii tigri și lei și urși!
‎Încoronează-mă!
‎Ideea americană ‎despre cum ar trebui să fie un fiu…
‎…să fie un fiu.
‎Simt că resping acea idee.
‎Îl văd pe Steve.
‎Steve, du-te după busuioc și usturoi.
‎Sunt ocupat în clipa asta.
‎Dacă nu te ridici ‎și nu te duci la magazin acum…
‎Pot să iau înghețată?
‎Și aluat de biscuiți?
‎Da.
‎Mă rog, numai du-te odată!
‎Bine. O clipă!
‎Mulțumesc, Bruce.
‎- După săptămâni de anchetă… ‎- Dă mai tare!
‎…se fac în sfârșit arestări
‎în dosarul omorului și jafului ‎de la Nesbitt's Bodega.
‎S-au emis mandate pentru arestarea
‎a patru inși implicați ‎în uciderea patronului, Aguinaldo Nesbitt.
‎Poliția nu spune prea multe, ‎în așteptarea arestărilor.
‎A transmis în direct Katie Greenbaum.
‎Unde sunt banii, mamă?
‎- Mamă? ‎- Ce?
‎Banii?
‎La intrare, în poșetă. Fugi!
‎Ridică-ți pantalonii, te rog!
‎- Nu văd. ‎- Nu?
‎- N-am reușit niciodată. Unde? ‎- Chiar aici! Vezi? Tu te uiți la vopsea.
‎În loc să te uiți…
‎la spațiu.
‎- Da, vă rog? ‎- Bună seara! Dna Harmon?
‎Sunt detectivul Karyl. ‎Dânsul e ofițerul Williams.
‎Bună seara!
‎Despre ce e vorba?
‎Cum? Așa? Adică cum?
‎Ca să arăți mai puțin urât.
‎Deci nu te uita în sus la el.
‎Nu te uita la aparat.
‎Să-mi pun mâna sub cap?
‎Steve?
‎S-o pun ca și cum…
‎- În regulă! Steve! ‎- E un…
‎Ridică capul.
‎Hai încoace!
‎Bun! Steve, am o întrebare…
‎Steve Harmon?
‎Da.
‎Ești arestat ‎pentru uciderea lui Aguinaldo Nesbitt.
‎Ziceați că-i puneți întrebări.
‎Orice spui poate fi folosit la proces.
‎Arestat? Luați mâna de pe el!
‎- De ce-l încătușați? ‎- Ai dreptul la un avocat.
‎Unde îmi duceți copilul?
‎- Dacă nu îți permiți un avocat… ‎- Mama e aici.
‎Unde e mandatul?
‎- Stați! ‎- Unde îl duceți?
‎N-a făcut nimic.
‎- Unde plecați? ‎- Domnule!
‎- Unde? ‎- Spuneți-ne ceva!
‎- Faceți confuzie. ‎- Nu-l bruscați așa!
‎- Venim după tine. ‎- Ce se întâmplă?
‎La ce secție mergeți?
‎Spuneți-mi unde îl duceți!
‎- Unde mergeți? ‎- Steve!
‎N-auziți? Unde îl duceți?
‎Suntem aici.
‎Unde mergeți?
‎Da, bine!
‎Steve!
‎Ce se întâmplă?
‎Du-te.
‎Du-te și ia-l pe Jerry.
‎- Cade frumos lumina pe tine. ‎- Da?
‎Te văd.
‎- Doar atât poți? ‎- Adică?
‎Dă-mi mai mult.
‎- Acum dai probă, cum am vorbit. ‎- Bine.
‎Renee.
‎Viață de golan.
‎Gustul săruturilor dintâi ‎și de-al patrulea.
‎- Mă gândeam… ‎- La ce te gândeai?
‎Râsul ei…
‎Cred că eu sunt regizorul.
‎Mirosul apusului…
‎- Cine zice? ‎- Tu joci.
‎- Am o imagine. ‎- O viziune? Și eu am o viziune.
‎- Da? ‎- Da.
‎Văd o fată ciocolatie frumoasă.
‎- Sunt negresă în toată firea. ‎- Da!
‎- Păr superb, lucios. ‎- Corpul ei atingându-se de al meu…
‎Hashtag ‎„magie de negresă”.
‎O fată din Bronx convertită la Harlem.
‎- Mereu am fost din Harlem. ‎- Mereu din Harlem. Stai așa!
‎Ce față a făcut, bulangiul!
‎Hei! Steve!
‎Ia vino!
‎Dă-te de pe drum!
‎Ăsta-i cumințenia pământului!
‎Ce faci cu sclivisitul ăsta, mă?
‎Știu eu ce fac. Stai calm.
‎De unde dracu' vii noaptea la ora asta?
‎De la un prieten. Am învățat.
‎Te și cred. A învățat…
‎Lasă!
‎Ăsta e văru-miu, Bobo.
‎Salut, nație!
‎Stăteam și eu aici de vorbă cu Bobo.
‎Ziceam de oamenii cu care am crescut, ‎pe care-i știm din cartier.
‎Trăiesc în același loc toată viața.
‎Nu tu prosperitate, nu tu nimic!
‎Te-ai întrebat de ce?
‎Fiindcă nu poți să ai încredere în nimeni.
‎Nu există onoare. ‎Asta-i chestia, că nu-s de încredere.
‎Moșule!
‎Măi, Steve!
‎Încrederea e totul, moșule.
‎Pe străzile astea îți port eu de grijă. ‎Poți să stai liniștit, te apăr eu.
‎Vreau să știu că încrederea e reciprocă.
‎E cu dublu sens, înțelegi?
‎Mă auzi, boss? Pot să mă bazez pe tine?
‎Despre asta vorbesc.
‎Atât voiam să aud. ‎Mai puțină vorbă, frate.
‎Bine, scumpule. Ești gata.
‎Hai s-o ștergem!
‎Memoria e ciudată.
‎Ai crede că țin minte ce m-a împins ‎să intru în vorbă cu el.
‎Hai în Jersey.
‎Să-l iau în seamă.
‎Nu țin minte.
‎Ți-am adus cărți.
‎Să nu rămâi în urmă cu școala.
‎Și așa ai pierdut mult.
‎Știu.
‎Lumea își revine după așa ceva.
‎Iese la liman și nu privește în urmă.
‎Nu se schimbă cine ești.
‎Ai înțeles?
‎Da.
‎Încă poți urma Cinematografia.
‎Încă poți face lucruri extraordinare.
‎Da.
‎Da, pot.
‎Nu te-am dus la biserică ‎așa cum trebuia, dar…
‎Am subliniat câteva pasaje. ‎Vreau să le citești cu glas tare.
‎N-aveți voie să-i dați cartea.
‎Repetă după mine, bine?
‎Aici?
‎- Da. ‎- Aici, acum?
‎„Domnul e tăria mea.”
‎- „Și scutul meu.” ‎- „Și scutul meu.”
‎- „În El mi se încrede inima.” ‎- „În El mi se încrede inima.”
‎„Și sunt ajutat.”
‎- „Îmi e plină de veselie inima.” ‎- „Îmi e plină de veselie inima.”
‎- „Și prin cântările mele…” ‎- „Și prin cântările mele…”
‎- „Îl laud.” ‎- „Îl laud.”
‎Bine.
‎Te-am botezat după tata.
‎A fost un om nemaipomenit.
‎Ne tragem din oameni excepționali, auzi?
‎Să nu uiți niciodată.
‎Tu nu ești ăsta.
‎Memoria…
‎Vinovat până la proba contrarie.
‎Cine ar trebui să devii ‎ca să supraviețuiești ani grei aici?
‎Noaptea auzeam inși în toată firea ‎urlând înnebuniți, înjurând pradă panicii.
‎Gardienii ocărându-i pe deținuți. ‎Deținuții ocărându-i pe gardieni.
‎Înainte mă muncea foamea,
‎dar mi-am învățat stomacul ‎să nu ceară multă mânare.
‎Așa nu sunt afectat ‎când mi se fură mâncarea.
‎Tot ce fac aici e procesat ‎prin prisma vinovăției.
‎Pierde toată lumea.
‎Îmi vine să urlu.
‎- Steve! ‎- Hai mai repede! E rândul tău.
‎Haide!
‎Acuzarea îl cheamă ‎pe Richard „Bobo” Evans.
‎- Obiecție! ‎- Nț!
‎La ce? Nu s-a spus nimic.
‎- De ce e închis aici? ‎- Nț!
‎Papagal coclit! Ai dat în gât!
‎Ordine în sală!
‎- Dle King! ‎- Se potolește.
‎- Scuze! ‎- Pardon!
‎Nu tolerez o asemenea ieșire ‎în sala mea de judecată.
‎Încă una și vă scot din sală.
‎Vă rog să mă scuzați, domnule judecător.
‎A refuzat să poarte costum.
‎Mergeți!
‎Hai, sus!
‎Mâna stângă.
‎Mâna dreaptă sus.
‎Jurați să spuneți tot și doar adevărul, ‎așa să vă ajute Dumnezeu?
‎- Da. ‎- Luați loc.
‎Dle Evans, sunteți în uniformă de deținut.
‎Care vă e situația?
‎Fac șapte și jumătate-zece ani ‎la Green Haven.
‎Pentru ce faceți închisoare?
‎Vânzare de droguri.
‎Bine.
‎Dle Evans, ce s-a întâmplat ‎pe 12 septembrie anul trecut?
‎Eu și King am jefuit un magazin.
‎Ne-am dus acolo, am stat la ușă…
‎Apoi am primit un semn de la el.
‎De la cine?
‎Tipul care stă la masă lângă roșcată.
‎Să se consemneze ‎că dl Evans îl identifică pe dl Harmon.
‎Continuați.
‎Am intrat.
‎Tipul de la tejghea s-a agitat ‎și a scos un crom.
‎- Vă ajut? ‎- „Crom”?
‎- Dă repede banii! ‎- Un pistol.
‎Dă-ne banii!
‎I-ai pistolul!
‎Ține-l!
‎Hai odată!
‎Nu sta!
‎- Fii atent aici! Hai! ‎- Ți-am zis!
‎Ia niște țigări și hai!
‎Să-mi bag! Hai!
‎Am luat ce voiam și ne-am cărat.
‎Ce ați mai luat, în afară de bani?
‎Țigări.
‎Ce ați făcut apoi?
‎Ne-am dus la restaurant. Ne-am luat ‎aripioare, cartofi și suc de portocale.
‎Dle Evans, ce s-a întâmplat ‎cu restul banilor furați?
‎I-am împărțit cu King.
‎Bine. Mai trebuia ‎să primească cineva din bani?
‎Da. Puștiul dominican trebuia ‎să ia o parte. La fel și omul lui King.
‎Vi s-a propus un târg ‎în schimbul mărturiei de azi.
‎În ce a constat târgul?
‎Turnător împuțit!
‎Dacă spun ce s-a întâmplat…
‎mi se ușurează capul de acuzare ‎și mai primesc doar zece ani în plus.
‎Futu-l în cur de turnător!
‎Spuneți adevărul acum?
‎Da.
‎Nu mai am întrebări.
‎Dle Evans, când ați discutat ‎cu dl Harmon despre jaf?
‎N-am vorbit cu el despre jaf. ‎E omul lui King.
‎Ce purta dl Harmon în ziua jafului?
‎Nu știu. Niște blugi.
‎Mai puteți preciza ceva ‎în privința îmbrăcăminții sale?
‎Nu mă uit atent la hainele tipilor.
‎Prea bine, dle Evans.
‎Ce anume trebuia să facă dl Harmon ‎dacă se afla cineva în magazin?
‎Să ne facă semn.
‎Care era acel semn?
‎Ceva ca să știm că e poliție.
‎Trebuia să facă cu ochiul? ‎Să facă cu mâna? Să-și atingă mâneca?
‎Nu știu.
‎Ați spus că ați plănuit jaful cu King. ‎Nu v-a spus el?
‎Am crezut că are totul pus la punct. ‎Mi-a zis că e stabilit.
‎Cu Osvaldo Cruz ați vorbit despre jaf?
‎I-am zis câteva vorbe.
‎I-ați spus că, dacă nu vă ajută cu jaful, ‎îi faceți rău?
‎Nu, voia să participe.
‎El a depus mărturie ‎că a participat doar de frica dv.
‎Nu implic pe nimeni cu forța ‎într-o situație ca aia.
‎N-ai bază într-unul care se codește.
‎Ați vorbit cu dl Harmon după jaf?
‎Nu.
‎A primit bani?
‎Nu. Ne-am dat la fund ‎când am aflat că a murit ăla.
‎Cine anume?
‎Eu și ăsta. Eu și King.
‎Muie!
‎Mulțumesc!
‎Nu mai am întrebări.
‎Ce ați făcut chiar înainte ‎să intrați în magazin la furat?
‎Am așteptat să iasă el.
‎Cine?
‎Steve Harmon?
‎Da, el.
‎Nu mai am întrebări.
‎Dar ați spus că nu ați vorbit ‎cu dl Harmon înainte de jaf.
‎King v-ar fi zis că trebuia să participe, ‎dar nu știți ce semn trebuia să vă facă
‎dacă era cineva în magazin.
‎Și, din câte știți,
‎dl Harmon nu a primit bani ‎pentru presupusa lui participare.
‎E omul lui King.
‎Nu mă privea.
‎Mulțumesc, dle Evans.
‎Capul sus! ‎Vrei să te lase în plata Domnului?
‎Acuzarea a terminat.
‎Bun!
‎Din păcate, ‎doar atât timp avem azi pentru ‎Roshomon.
‎- Mi-a plăcut enorm. ‎- Da, sunt convins, Casper.
‎Mi-am dus soția la filmul ăsta ‎la prima întâlnire.
‎I-am făcut curte cu Akira Kurosawa.
‎- Eu vreau să știu cine spune adevărul. ‎- Crezi că există un singur adevăr?
‎Bine.
‎Să facem un mic experiment.
‎Dacă ne-ați întreba despre acea întâlnire ‎pe mine, apoi pe dna Sawicki,
‎apoi și pe cel care a stat ‎în spatele nostru la cinematograf,
‎ați primi răspunsuri complet diferite, nu?
‎De ce s-a măritat cu dv.?
‎Rămâne un mister.
‎De ce ați obține varii versiuni ‎ale aceluiași eveniment?
‎- Fiecare vede lucrurile altfel. ‎- Exact.
‎Dna Sawicki v-ar spune ‎că aveam palmele transpirate.
‎Tot încercam s-o țin de mână.
‎Sau că șușoteam întruna ‎despre ce se vedea pe ecran.
‎Eu ce v-aș spune?
‎Că eram în culmea fericirii.
‎Ideea e că fiecare avem ‎propriul punct de vedere.
‎Orice alegere faceți, ‎orice replică scrieți,
‎orice cadru montați reflectă ‎acel punct de vedere.
‎Vă asumați punctul de vedere ‎și vă spuneți adevărul…
‎cum îl știți voi.
‎Dnă O'Brien.
‎Da, dle judecător.
‎Apărarea îl cheamă pe Leroy Sawicki.
‎Ce?
‎Surpriză!
‎Spuneți-vă numele spre consemnare.
‎Leroy Robert Sawicki.
‎Mulțumesc.
‎Pot să vă întreb unde lucrați?
‎Predau la liceul Stuyvesant.
‎E cunoscut ‎ca un liceu de stat foarte prestigios.
‎E printre cele mai bune din oraș.
‎- De unde îl știți pe Steve Harmon? ‎- Îl știu pe Steve de doi ani.
‎E membru eminent în clubul meu de film ‎încă dintr-a IX-a.
‎Ce fac elevii la clubul de film?
‎Vorbim despre limbajul filmului,
‎despre estetica filmului ‎și despre relatarea eficientă.
‎În plus, fiecare realizează un proiect.
‎Care e opinia dv. ‎despre prestația lui Steve?
‎Cred că Steve e un tânăr remarcabil.
‎E inteligent, talentat ‎și extrem de silitor.
‎L-ați considera cinstit?
‎Absolut cinstit.
‎Urmărește adevărul în tot ce face.
‎Dacă ar zice ‎că se afla la magazin întâmplător…
‎L-aș crede fără reținere.
‎Mulțumesc. Nu mai am întrebări.
‎Dle Sawicki, spuneți că predați ‎la liceul dlui Harmon. Corect?
‎Așa este.
‎Locuiți în cartierul lui?
‎Nu.
‎Deși dați chezășie de caracterul lui,
‎se poate spune că nu știți ce face ‎când se întoarce la el în cartier?
‎- Da sau nu? ‎- Nu.
‎Nu aveți idee dacă îndură presiuni ‎care l-ar putea duce pe calea greșită, nu?
‎Haideți să fim cinstiți.
‎Nu ne putem pune niciodată total ‎în pielea altuia.
‎Bine. Ați fost vreodată la el acasă…?
‎- Mă scuzați, nu terminasem. ‎- Trebuia să răspundeți cu „da” sau „nu”.
‎Bine.
‎Nu.
‎Deși e adevărat ‎că nu știu cum e viața lui Steve
‎acasă sau la el în cartier,
‎în niciun caz nu cred ‎că Steve pe care îl știu eu
‎ar fi în stare de așa ceva.
‎Steve abia își dă drumul.
‎Iar faptul că se află aici, ‎că i se întâmplă ce i se întâmplă…
‎e de necrezut.
‎Știți ce face după ora 22:00?
‎- Da sau nu? ‎- Nu.
‎Sunteți cu el noaptea?
‎- Nu. ‎- Nu.
‎Erați cu el în după-amiaza zilei ‎de 12 septembrie a anului trecut?
‎- Evident că nu. ‎- Știți ce făcea?
‎Nu mai am întrebări.
‎Sunteți liber.
‎O să pierd, nu?
‎O să pierd. Ziceți-mi sincer.
‎Nu știu.
‎Ba știți.
‎Ba știți. Spuneți-mi sincer!
‎Iar ei habar nu au cine sunt.
‎Nimeni din sala aia nu știe cine sunt.
‎Ce ar trebui să știe?
‎Nu contează.
‎Oricum sunt surzi.
‎Nu pot să stau 25 de ani după gratii.
‎- Ascultă-mă… ‎- Nu. Trebuie să găsim o soluție.
‎- Putem să înaintăm o cerere? ‎- Ce fel de cerere?
‎De oricare, să câștigăm timp. ‎Cereți respingerea dosarului.
‎Nu avem temei.
‎Aduceți experți. ‎Arătați că locul meu nu e după gratii.
‎- Ascultă-mă… ‎- Dv. nu știți cum e după gratii.
‎Uită-te la mine.
‎Fac tot ce știu să fac și avem o șansă.
‎Avem o șansă. Da?
‎Și, indiferent de verdict, ‎nu ne dăm bătuți.
‎Încercăm iar.
‎Dar să știi că avem un expert.
‎Pe tine.
‎Va trebui să iei cuvântul.
‎Vreau ca jurații să se uite la tine, ‎tu să te uiți la jurați…
‎și să spui că n-ai făcut nimic.
‎Ești în stare?
‎Bine.
‎E bine că Bobo s-a recunoscut părtaș ‎și l-a numit pe King ca autor al crimei.
‎Rău e că există imagini ‎cu tine la magazin,
‎iar femeia a declarat ‎că te-a văzut stând la ușă.
‎Tu mi-ai spus că îl cunoști pe King.
‎Dacă nu reușim ‎să te separăm de el în ochii juraților,
‎vom avea probleme.
‎Dacă King e chemat la bară și declară ‎că am făcut ce spun ei că am făcut?
‎Nu e cazul. A declarat la poliție ‎că nu îl cunoaște pe Bobo.
‎Acuzarea poate dovedi că a mințit.
‎Steve…
‎Felul cum îți vei petrece restul tinereții ‎depinde de cât de mult te cred jurații.
‎Harmon!
‎Te mai scoli azi sau ce faci?
‎Era să rămâi flămând.
‎Ți-am adus ceva de mâncare.
‎Nu-mi zici „mulțumesc”?
‎Mulțumesc.
‎La proces nu contează ‎care e realitatea, ce e adevărat.
‎Ci să te cunoști pe tine.
‎Fiindcă oamenii ăia: avocații, jurații…
‎Ei văd doar ‎un negru din cartier cu antecedente.
‎Dar ăla nu ești tu.
‎Tu nu meriți asta.
‎Îți pun întrebări.
‎Dacă-mi place răspunsul, las paharul așa. ‎În caz contrar, îl întorc cu gura în jos.
‎Dacă îl întorc,
‎trebuie să-ți dai singur seama ‎de ce n-ai răspuns bine.
‎Îl cunoșteați pe James King ‎înainte de proces?
‎Nu.
‎Adică, da. Superficial.
‎Când ați vorbit ultima dată cu el ‎înainte de jaf?
‎Vara trecută, cred.
‎Nu știu.
‎Nu e genul de om cu care vorbesc des.
‎Dle Harmon…
‎ați stat de pază în timpul jafului
‎sau ați intrat în recunoaștere, ‎în scopul comiterii jafului?
‎Fii atent…
‎Când o să intri azi în sala de judecată, ‎nimic din ce zic ăia n-o să însemne nimic.
‎N-o să spună nimic adevărat.
‎Tu nu ești așa.
‎Toți nenorociții și toți fraierii de aici ‎spun că sunt nevinovați.
‎Dar sistemul spune că toți sunt vinovați.
‎Vrei să știi diferența ‎dintre nevinovat și vinovat?
‎Să te bazezi pe adevărul tău.
‎Să privești mereu oamenii în ochi.
‎Roscoe!
‎Apărarea îl cheamă pe Steve Harmon.
‎Mâna stângă pe Biblie. ‎Ridicați mâna dreaptă.
‎Jurați să spuneți tot și doar adevărul, ‎așa să vă ajute Dumnezeu?
‎- Jur. ‎- Luați loc.
‎Steve,
‎poți să-mi spui unde erai ‎în după-amiaza zilei de 12 septembrie,
‎cât are legătură ‎cu magazinul deținut de Aguinaldo Nesbitt?
‎Mă întorceam acasă.
‎Era cald și am trecut pe la magazin ‎să-mi iau un suc.
‎În ușa magazinului ‎am dat nas în nas cu dl King.
‎Ne-am salutat.
‎Am intrat, mi-am luat sucul ‎și m-am dus acasă.
‎Știai că dl Evans și dl King plănuiau ‎să jefuiască magazinul?
‎Nu, habar nu aveam.
‎Nu te-au abordat cu propunerea ‎de a le asigura paza în timpul jafului?
‎Nu.
‎Ai fi știut măcar
‎ce presupune asigurarea pazei ‎pentru un jaf?
‎Nu.
‎Sincer, n-aș fi știut.
‎Mulțumesc.
‎Nu mai am întrebări.
‎Dle Harmon, ‎îl cunoașteți pe dl James King?
‎- Da, din cartier. ‎- Vorbiți mult?
‎Din când în când.
‎„Din când în când”.
‎Când ați vorbit ultima ‎dată cu el înainte de jaf?
‎Nu-mi amintesc exact, demult.
‎Poate la începutul verii trecute?
‎Bine. Despre ce ați vorbit?
‎Nu știu.
‎E greu să ții minte toate conversațiile.
‎- Da. ‎- Da.
‎- Aveți emoții? Să facem o pauză? ‎- Nu, mă simt bine.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎Bine. Cu Bobo vorbeați mult?
‎Îl salutam, dar nu am stat de vorbă cu el. ‎Nu îl cunosc așa bine.
‎Dl Evans a declarat că v-a văzut ‎ieșind din magazin înainte de jaf.
‎- L-am auzit. ‎- Așa s-a întâmplat?
‎Am fost la magazin.
‎Mai povestiți-mi o dată. ‎Ați intrat în magazin pentru că…?
‎Veneam de la școală, ‎era cald și îmi era sete.
‎Am intrat să îmi cumpăr un suc.
‎Deci vă era sete.
‎Voiați ceva de băut.
‎- Da. ‎- V-ați luat?
‎- Da. ‎- Ce v-ați luat?
‎Un suc de vanilie.
‎Dna Henry a spus ‎că v-a văzut stând în ușă.
‎Că ați făcut un semn: ‎v-ați scos șapca și v-ați șters fruntea.
‎Nu mi-am șters deloc fruntea.
‎Doar mă apropiam, ‎ca să văd luminile de pe stradă.
‎Atâta tot.
‎Doar stăteați în ușă. Faceți asta des? ‎Stați în ușă și vă uitați la lumină?
‎Ca cineast, asta fac.
‎- Într-adevăr? ‎- Da.
‎N-ați făcut niciun semn ‎dându-vă șapca jos?
‎N-am făcut niciun semn.
‎- N-a fost un semn? ‎- Nu.
‎Poate adevărul e că le făceați semn ‎acestor doi indivizi în vederea jafului.
‎Așa e?
‎Nu.
‎Să ne întoarcem la dl Cruz puțin. Bine?
‎El a declarat că dv. trebuia să verificați ‎dacă e poliție în magazin.
‎Obiecție!
‎Dle judecător, cred că dl Cruz a declarat ‎că a auzit acest lucru.
‎Retrag formularea.
‎Dle Harmon, vă amintiți că Osvaldo a spus ‎că a înțeles că dv. stăteați de pază?
‎Am auzit ce a zis.
‎Potrivit dv., și dl Cruz minte. Corect?
‎Poate i-a zis cineva că aș fi implicat, ‎dar eu știu că nu am fost.
‎Sincer să fiu, ‎nu cred că Osvaldo mă simpatizează.
‎Cum așa?
‎M-a făcut poponar ‎fiindcă filmam cu aparatul prin cartier.
‎Să rămânem la subiect.
‎Îl considerați pe dl King prieten ‎sau cunoștință?
‎Cunoștință.
‎Dar pe dl Osvaldo Cruz? ‎Prieten sau cunoștință?
‎Cunoștință.
‎Dar dl Evans? Vă e prieten sau cunoștință?
‎Cunoștință, abia.
‎„Abia”. Dar Îi cunoașteți ‎pe toți cei implicați în jaf.
‎Obiecție!
‎- Obiecție! Știe că n-are voie. ‎- Se susține.
‎Se va ignora ultima afirmație.
‎Nimeni nu e implicat în jaf ‎până nu hotărăsc jurații în acest sens.
‎Și, da, dle Petrocelli. ‎Știți că nu aveți voie.
‎Trebuie să stea jos.
‎Cer scuze instanței. Nu mai am întrebări.
‎Steve, știi unde locuiesc dl Cruz, ‎dl King și dl Evans?
‎Nu.
‎- Ai fost la ei? ‎- Nu!
‎- Au fost la tine? Îți cunosc părinții? ‎- Nu.
‎- Îți cunosc prietenii? ‎- Nu.
‎Nu mai am întrebări.
‎Doamnelor și domnilor jurați,
‎un om nevinovat a fost ucis cu sălbăticie.
‎Nu-i întreb pe analfabeți. ‎Îi întreb pe ăialalți.
‎Domnul Harmon vrea să facă filme.
‎Profesorul Sawicki îl învață ‎esența spunerii poveștii.
‎Sunt cuvintele sale.
‎Nu vrea să se facă nici ziarist, ‎nici istoric care expune faptele.
‎Vrea să inventeze.
‎Aici e vorba de fapte și de probe.
‎Asta trebuie să judecați, ‎fără emoție și fără milă.
‎Nu…
‎Nu vă lăsați mișcați de acești oameni.
‎- Taci, în gâtu' mă-tii! ‎- Ai grijă! Ți-e frică?
‎Acuzarea a adus ca martori o serie ‎de infractori recunoscuți.
‎Dacă i-ați întâlni pe stradă, i-ați crede?
‎Asta ne arată cine este dl Evans.
‎Ați avea încredere?
‎A privit nepăsător cum era împușcat un om.
‎A mâncat nepăsător pui
‎în timp ce un om nevinovat murea, ‎înecându-se cu propriul sânge.
‎La începutul procesului, acuzarea ‎mi-a calificat clientul de monstru.
‎Steve Harmon nu e un monstru.
‎Cei care au fost aduși să depună mărturie ‎împotriva lui sunt monștrii.
‎Clientul meu, Steve Harmon…
‎nu avea nimic de câștigat ‎de pe urma jafului.
‎Avea totul de pierdut.
‎Atunci de ce să fi participat la jaf?
‎De ce să fi intrat în magazin ‎ca să comită orice infracțiune?
‎Nu-mi ești prieten.
‎Nu ești nimeni pentru mine.
‎Un tip din cartier, o cunoștință.
‎Trebuie să apară.
‎Înainte.
‎Ziuă.
‎Uite-l! Ce ți-am zis?
‎Ziua aceea.
‎Prietene! Alo!
‎Mă gândeam că treci pe aici.
‎Harlem.
‎Ce mai învârți?
‎Mă duc acasă.
‎Aha.
‎Ia fii atent aici…
‎Intră în magazinul ăla ‎și zi-mi dacă e cineva înăuntru.
‎De ce?
‎Lasă întrebările! Fiindcă zic eu.
‎Vezi dacă e calea liberă, ‎ieși și ne faci un semn, ceva.
‎- Trebuie să mă duc acasă. ‎- Nu te juca cu mine!
‎Să moară mama!
‎Hai, du-te! Nu durează mult.
‎Îți țin eu bicicleta. ‎Nu pățește nimic. Du-te!
‎Noi așteptăm aici.
‎Ce mai păzești? E un fleac.
‎Bine.
‎M-am mai gândit la clipa asta.
‎Mult.
‎Am făcut 93 de pași ‎de la colțul bulevardului.
‎BĂCĂNIE
‎Nu am…
‎Nu am fugit.
‎INTERZISĂ INTRAREA CU GLUGĂ SAU CAGULĂ
‎1,25 $.
‎Ești nou în zonă?
‎Nu.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Îmi știu aproape toți clienții.
‎Da?
‎Ne mai vedem.
‎Bună ziua!
‎Bun!
‎Cred că e prezentă toată lumea.
‎Orice s-ar întâmpla,
‎nu ne dăm bătuți.
‎Nu s-a terminat.
‎Facem recurs.
‎Bine.
‎E gata acuzarea?
‎Da, dle judecător.
‎Apărarea?
‎Gata, dle judecător.
‎S-a ajuns la un verdict?
‎Da, dle judecător.
‎Inculpatul Steve Harmon ‎să se ridice în picioare.
‎Noi, jurații, îl găsim ‎pe inculpatul Steve Harmon…
‎nevinovat de toate capetele de acuzare.
‎Ce?
‎Mult noroc, tinere!
‎Ședința se suspendă.
‎S-a terminat.
‎Vino încoace!
‎Hai acasă!
‎Încă aud urletele deținuților ‎din alte celule.
‎Încă simt privirile gardienilor ‎asupra mea când dorm.
‎Uneori mă agăț de aerul din jurul meu
‎ca să-mi amintesc că nu mă întorc acolo.
‎Apoi mă gândesc la sângele de pe cadavru…
‎și mă încearcă vinovăția.
‎Țin minte cei 93 de pași.
‎Nu am spus nimănui,
‎sperând c-o să treacă.
‎Băiat.
‎Bărbat.
‎Om.
‎Monstru.
‎Ce sentiment grozav!
‎Voi ce vedeți în mine?
‎Subtitrarea: Steliana Palade