Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫תן את הכסף...‬
‫שם?‬
‫סטיב הרמון.‬
‫גיל?‬
‫שבע עשרה.‬
‫השתייכות לכנופיה?‬
‫אני לא חלק מאף כנופיה.‬
‫אף אחת.‬
‫האם נכלאת בעבר?‬
‫לא.‬
‫יש מחלות ידועות?‬
‫איידס?‬
‫יש לך איידס?‬ ‫-לא, אין לי איידס.‬
‫תרוקן את הכיסים.‬
‫ההורים שלי כאן?‬
‫ילד, ההורים שלך לא פה.‬
‫אני צריך עורך דין?‬
‫אתה צריך להיות בשקט.‬
‫אני יכול להתקשר ל...‬
‫- משטרת ניו יורק -‬
‫מפלצות לא בוכות בחושך.‬
‫זה מה שהייתי צריך לומר לו ‬ ‫כשהוא הסתכל, קרא לנו מפלצות.‬
‫לא שווה כלום. לך תזדיין.‬
‫בלי הסורגים. בוא נראה!‬
‫אז בוא נראה, חתיכת כוס!‬ ‫בוא נראה!‬
‫הייתי צריך להגיד לו שמאז שהם באו‬ ‫ולקחו אותי מהבית‬
‫הדבר היחיד שהחשכה נתנה לי‬
‫הם הפחדים והרעידות‬ ‫שהזכירו לי שאני בחיים.‬
‫וזה הדבר הכי מפחיד בעולם בשבילי...‬
‫הידיעה שאני בחיים.‬
‫הידיעה שאני חי ולא באיזה חלום.‬
‫הכול שקט ודומם בלילה,‬
‫אז אני יכול לשמוע את פעימות הלב שלי בחזה.‬
‫כשאני מסתכל על עצמי במראה,‬
‫כשאני שומע את הצעקות מהאיש ‬ ‫שנמצא שלושה תאים למטה‬
‫שצורח בכל לילה בדיוק באותו הזמן…‬
‫אתה לא תעשה כלום! סתום את הפה!‬
‫תוציאו את הגרון של האידיוט!‬
‫מפלצת לא צורחת בחזרה.‬
‫הן לא יכולות.‬
‫אני יכול.‬
‫כך עשיתי.‬
‫באור, במשך היום,‬
‫זה הרגיש כמו סרט.‬
‫זה הסרט הזה.‬
‫הסיפור שלי.‬
‫נכתב, בוים, ובכיכובו של סטיב הרמון.‬
‫פנים הכלא, תא מעצר, יום.‬
‫סטיב הרמון יושב ‬ ‫מול הסנגור הציבורי שלו, אובריאן.‬
‫כל התיקים האלה מיועדים לאנשים שאת מייצגת?‬
‫זה לא הכול.‬
‫כמה מהם אומרים לך שהם לא אשמים?‬
‫כולם.‬
‫אפשר לומר משהו? אני…‬
‫יש לי קצת בחילה.‬
‫יש לך חום?‬
‫לא, רק...‬ ‫אני יכול לעצום את העיניים לרגע?‬
‫כן.‬
‫אתה רוצה את הז'קט שלי?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫אני לא אשם.‬
‫זה נהדר.‬
‫היית צריך להגיד, "לא עשיתי את זה."‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫את מאמינה לי?‬
‫זה לא משנה במה אני מאמינה.‬ ‫אני הולכת לעשות את העבודה שלי.‬
‫יש לך דקה?‬
‫בסדר.‬
‫אז את מוכנה לשקול מחדש את ההצעה?‬
‫אל תקלי ראש בזה, מורין.‬
‫אני יודע שיש לך הרבה עבודה,‬ ‫ואני הולך הביתה בשש,‬
‫אז אני אקל על כולם.‬
‫הוא רק בן 17.‬
‫אז מה? המעשים שלו הובילו לרצח,‬ ‫ואם תמשיכי, אני אכנס בילד הזה.‬
‫הוא לא עשה את זה.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫יש לי קלטת מעקב, עדים שראו אותו שם.‬
‫העדים שלך.‬ ‫-יש לי את הזקנה, בסדר?‬
‫היא אמינה מאוד.‬
‫קחי את ההצעה. את מבזבזת‬ ‫את הזמן והכסף של כולם.‬
‫עשרים שנה? הוא ילד טוב.‬
‫הוא מעולם לא הסתבך בצרות.‬ ‫יש לו הורים נהדרים.‬
‫הוא לא מי שאתה חושב שהוא.‬
‫הוא נראה לי אחד כזה.‬
‫מה דעתך על חמש עד שבע שנים?‬
‫קחי את ההצעה, אני אומר לך.‬
‫פניםהכלא, אולם בית משפט.‬
‫פלורסנטים מאירים ‬ ‫שחורים ולבנים שבולעים אפורים.‬
‫אין מקום לאפור בבית המשפט.‬
‫- נאשם בהשתתפות בשוד ורצח -‬
‫לפני, הארלם, לילה.‬
‫אתה מבין מה שאני אומר?‬
‫יכולתי פשוט ללכת לרחוב 145‬ ‫ולפנות ימינה.‬
‫הבית שלי נמצא שם.‬
‫מה לעזא... תראה לאן אתה הולך, אחי!‬
‫סליחה.‬ ‫-מה קורה, אחי?‬
‫מה לעזאזל הבעיה עם הכושי הזה?‬
‫מה קורה איתך, ילד?‬ ‫-סליחה, חבר'ה!‬
‫אני מכיר אותך מהשכונה, נכון?‬
‫הכול בסדר, בנאדם.‬
‫איך קוראים לך?‬ ‫סקוט, סאם, לעזא...‬
‫סטיב.‬
‫-כן.‬
‫סטיב.‬
‫הכול בסדר?‬
‫מנסה.‬
‫כולם לקום.‬
‫השופט הנכבד ליונל ג'יימס.‬
‫בוקר טוב, כולם.‬ ‫-בוקר.‬
‫בוקר.‬
‫נא לשבת.‬
‫התביעה מוכנה?‬
‫כן, כבודו.‬
‫הגנה?‬
‫מוכנה, כבודו.‬
‫"באל נשים מבטחנו."‬ ‫-מוכן, אדוני.‬
‫אם יש לך שאלות, תכתוב אותן.‬
‫אנסה לענות כשתהיה לי הזדמנות.‬
‫איך היה הסופ״ש?‬
‫טוב, שלי היה נהדר.‬ ‫הזמנתי אוכל תאילנדי‬
‫וצפיתי קצת בסידרה "דאון טאון אבבי".‬
‫אחותי הקטנה התחתנה.‬
‫תזכור, תפקידנו הוא להפוך אותך לבן אדם ‬ ‫בעיני המושבעים.‬
‫רווק במשפחה?‬
‫זן נכחד, כבודו.‬ ‫-אובריאן?‬
‫הייתי בצפון עם המשפחה, כבודו.‬
‫מעולה.‬
‫בואו נתחיל.‬
‫הביאו את המושבעים.‬
‫הכניסו את המושבעים.‬
‫גילאים שונים, גזעים.‬
‫מבחר אקראי של בני אדם ‬ ‫עם עיניים שנעות כמו חיות.‬
‫ריק.‬
‫זו הסיבה שהם מסובבים את ראשם ‬ ‫כשהעיניים שלנו נפגשות?‬
‫הם נראים כמו הטיפוס שלא צופים בחדשות.‬
‫האם אני בן אדם?‬
‫...מימון לקהילות הקטנות האלה.‬
‫כן, בטח. אין בעיה.‬ ‫אני אפגוש אותך שם.‬
‫כן. בסדר. בסדר.‬
‫היי, נראה מגניב, ג'ר. אני אוהב את הטיפי.‬
‫כן.‬
‫יפה. מתי סיימת את זה?‬
‫לפני שתי דקות.‬
‫תרשום אותנו כשתגיע לשם.‬
‫בסדר. תודה, נהדר. בסדר.‬
‫אתה יכול לתת לי את הריבה?‬
‫נתראה אחר כך, אוקיי?‬ ‫-ביי.‬
‫תודה.‬
‫אתה מוכן למבחן, נכון?‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-למדתי.‬
‫למדת.‬ ‫-מתי אשתמש בקלקולוס?‬
‫אל תשחק במבחן הזה, אתה שומע אותי?‬ ‫-כן.‬
‫אתה בכיתה י"א, כל כיתה חשובה, בסדר?‬ ‫עוד מעט קולג', מותק.‬
‫כן, בסדר.‬
‫בסדר?‬ ‫-ביי, אמא.‬
‫בסדר. היי, אתה שומר על ג'רי הערב,‬ ‫יש לי אסיפת הורים הערב.‬
‫אתה יכול להזכיר לאבא שלך?‬
‫בסדר.‬
‫היי!‬
‫אנחנו הולכים להתפרע כאן הלילה.‬
‫תתרחק מהפארק.‬
‫כן.‬
‫יש עשרים דולר במגירה העליונה.‬
‫בוקר.‬
‫על מה אתה עובד?‬
‫פרסומת לחברת ביטוח.‬
‫כן?‬ ‫-כן. אתה אוהב את זה?‬
‫כן, אני אוהב את זה.‬
‫אתה יודע איך אתה מסתכל כאן ואז שם?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אתה יודע למה אתה עושה את זה, נכון?‬
‫לא.‬ ‫-מינון טוב.‬
‫לא.‬ ‫-אמרתי לך. לא?‬
‫לא נראה לי.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה משהו שאפשר להשתמש בו גם כשאתה מצלם.‬
‫זו נוסחה שאומרת שיש סימטריה נעימה‬
‫כשאתה יוצר חלל שכולל שני ריבועים ומלבן.‬
‫ובתוך המלבן, שני ריבועים ומלבן.‬
‫ואם אתה מתכנן את זה,‬ ‫זה יוצר ספירלה שנמצאת בטבע.‬
‫כמו צדף.‬
‫כן, נאוטילוס.‬
‫כן. הוא גם נמצא בפירמידות, הסעודה האחרונה‬ ‫של דה וינצ'י…‬
‫למה ללכת לבית הספר כשאני יכול ‬ ‫להישאר ולדבר איתך?‬
‫כי אני אוהב אותך,‬
‫אבל אם אתה לא, אתה עדיין לא מבוגר מדי ‬ ‫לקבל מכות.‬
‫כן? אני ואתה?‬ ‫-כן. בום.‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה קורה?‬
‫מה אתה הולך לעשות?‬
‫בסדר. אני צריך ללכת, בסדר?‬
‫בסדר. בוא הנה.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן, קדימה.‬
‫יש לך אסיפת הורים הלילה.‬
‫אהה. איזה כיף.‬
‫כן.‬
‫היי, בהצלחה במבחן.‬ ‫-כן.‬
‫פתיחת הצהרות. נשמע כמו מונולוגים.‬
‫הכנה‬
‫לתופים...‬ ‫-גבירותיי ורבותיי...‬
‫...לשורת המחץ.‬
‫שמי אנתוני פטרוצ'לי,‬
‫עוזר התובע המחוזי של‬ ‫מדינת ניו יורק,‬
‫ואני מייצג את תושבי מדינת ניו יורק ‬ ‫בעניין הזה.‬
‫ב-12 בספטמבר בשנה שעברה, אחר הצהריים,‬ ‫שני גברים,‬
‫ריצ'רד "בובו" אוונס וג'יימס קינג,‬
‫נכנסו לבודגה ברחוב 115 בהארלם,‬
‫לצורך המטרה הבלעדית‬ ‫של שוד המקום.‬
‫גבירותיי ורבותיי המושבעים, ‬ ‫שמי אסא בריגס,‬
‫ואני אגן על מר ג'יימס קינג.‬
‫כעת, מר פטרוצ'לי יציג את התיק הזה ‬ ‫במונחים רחבים וגרנדיוזיים מאוד.‬
‫אני מורין אובריאן, ‬ ‫סנגורית של מר סטיב הרמון.‬
‫המדינה טוענת בצדק,‬
‫שחוקי החברה נועדו לספק הגנה לאזרחיה.‬
‫אבל בואו נזכור שחוקי המדינה ‬ ‫הולכים לשני כיוונים.‬
‫הם, כמובן, נועדו להגן על הקורבן,‬
‫אבל הם גם נועדו להגן על הנאשם.‬
‫במהלך הפשע הזה, ‬
‫שני האנשים האלה רצחו את בעל החנות.‬
‫יש הרבה אנשים חפים מפשע ‬ ‫שמובאים למשפט פלילי.‬
‫ואין דבר יותר מתועב ‬
‫מלכלוא אדם שלא ביצע פשע.‬
‫התפתח מאבק, האקדח שוחרר…‬
‫סיים בפתאומיות את חייו של אגינאלדו נסביט.‬
‫אין בכלל ספק סביר שהלקוח שלי, סטיב הרמון,‬
‫היה מעורב בשוד או ברצח ‬ ‫של מר אגינלדו נסביט,‬
‫למעשה אין סיבה‬
‫להאמין שאי פעם הוא היה מעורב בפשע כלשהו.‬
‫לפני השוד, הייתה תוכנית שבה ‬ ‫שני משתתפים נוספים‬
‫התנדבו להיות מעורבים בפשע.‬
‫"התנדבו?"‬
‫אחד מהאנשים האלה הודה באשמתו.‬
‫הקנוניה השנייה הייתה אמורה ‬ ‫להיכנס לחנות לפני השוד‬
‫ולוודא שלא היו שוטרים במקום,‬
‫והאדם הזה…‬
‫האיש הזה הוא סטיבן הרמון. ‬ ‫-לא.‬
‫שני הנאשמים שאתם רואים לפניכם היו ‬
‫משתתפים שהיו מוכנים להשתתף בשוד,‬
‫מה שהופך אותם להיות אחראים‬ ‫למותו של אגינלדו נסביט,‬
‫באמצעות חוק הרצח הפלילי.‬
‫סליחה. אדוני!‬
‫האמת היא, מר אוונס... ‬ ‫-כבודו!‬
‫...מר קרוז, מר קינג...‬ ‫-אדוני!‬
‫...ומר הרמון‬
‫הם רוצחים.‬
‫רוצחים.‬
‫רוב האנשים בקהילות שלנו‬ ‫הם אנשים הגונים ועובדים קשה.‬
‫למרבה הצער, יש כאלה בשכונות שלנו ‬ ‫שהם לא כמונו.‬
‫הם לא ילדים.‬
‫הם גברים צעירים שיודעים את ההבדל ‬ ‫בין טוב לרע.‬
‫הוא מפלצת.‬
‫זו לא מפלצת.‬
‫זה ילד בן 17.‬
‫ומערכת המשפט האמריקאית דורשת ‬ ‫שכשאתם מסתכלים על סטיב הרמון, ‬
‫תחשיבו אותו כחף מפשע.‬
‫זו אמירה ששמעתם אלף פעם, ‬
‫"חף מפשע עד שיוכח אחרת."‬
‫ואם תחשיבו אותו כחף מפשע,‬ ‫שעל פי החוק אתם חייבים,‬
‫נוכיח לכם ששום דבר שהמדינה מייצרת לא יאתגר‬
‫את החפות הזו.‬
‫תודה.‬
‫ראינו את סטיב לפני כן,‬
‫רוכב על אופניו בדרכו לבית הספר.‬
‫הוא נראה כמו הבן שלך.‬
‫ואנחנו היינו כזה ישנים שעתיים, ‬ ‫חוגגים כל שעה.‬
‫שתייה, הימורים, אתם יודעים, החרא הזה.‬
‫אתם יודעים, זה היה כזה... זה היה נחמד.‬
‫אהבתי את זה.‬ ‫-כן.הבנתי את זה.‬
‫לי זה טעים. אני מבין.‬
‫אבל אני תוהה, מה הסיפור?‬
‫איפה הסיפור, סטיב?‬
‫אני מניח שזה על מה שאני רואה.‬
‫זה חייב להיות יותר.‬
‫אתם צריכים עימות, תקרית מוסתת.‬
‫גיבור.‬
‫אני כל הזמן אומר לכם את זה.‬
‫זה לא מספיק שזה יהיה יפה או מזעזע.‬
‫יפה זה משהו, יש לכם כאן הזדמנות ‬ ‫להזיז אנשים.‬
‫הבנת?‬
‫כן. כן, נראה לי.‬
‫הסרט והסיפור לא יכולים להיות מופשטים?‬
‫כן, כמו ציור?‬
‫תמונות יכולות לספר סיפור, כן,‬ ‫אבל לא סרט.‬
‫סרט הוא סדרה של תמונות ‬ ‫עם התחלה, אמצע וסוף.‬
‫למה אמנים יוצרים סרטים?‬
‫הם עושים את זה בשביל התהילה.‬
‫זו תשובה מתעתעת. נסי שוב.‬
‫כסף, כוח, כבוד.‬
‫זה קורה לעתים נדירות.‬ ‫אתם חבורת ציניקנים.‬
‫זה כי לאמנים יש סיפור שהם צריכים לספר, ‬ ‫אני צודק?‬
‫אין לך ברירה כי זה כואב לך ‬ ‫לשמור את זה בפנים.‬
‫אתה בכאב עם הרצון לכתוב את זה, ‬ ‫לצלם את זה, לשתף את זה.‬
‫אבל מה אם אתה לא מרגיש את זה?‬
‫אז לא מצאת את הסיפור שלך.‬
‫זה היה נחמד, אחי.‬
‫כן, אתה כועס.‬ ‫-כן, אז מה?‬
‫אתה כועס.‬
‫קח את הסל הזה.‬
‫בוא נלך שמאלה! זה לייאפ.‬ ‫-גניבת כדור!‬
‫לעזאזל, על מה אתם כושים מדברים?‬
‫זה היה מדהים, אחי.‬
‫היי, כושי! היי, מה המצב?‬
‫מה קורה, ילד?‬
‫בוא הנה.‬
‫טוב, נתראה אחר כך.‬
‫אחי, תמסור את הכדור.‬
‫כושי, זה הבן שלי, תירגע.‬ ‫סתום את הפה, כושי.‬
‫מה הקטע שלך עם תמונות?‬
‫למה שלא תצלם אותי‬ ‫מביס את הכושים האלה במגרש?‬
‫כן? מביס אותם?‬
‫רגע. תצלם את הצד הטוב שלי. ‬ ‫רגע. תן לי לעשות פוזה. מת על זה.‬
‫כן?‬
‫העיר העליונה, ב'.‬
‫תפסת אותי?‬ ‫-תפסתי אותך, אחי.‬
‫תראו את המלך האהוב שלכם‬ ‫כאן ברחובות הארלם.‬
‫ראית פעם את הסרט, "דד פרז"?‬
‫כן, זה הסרט האהוב עליי.‬ ‫זה סוג החרא שאני רוצה לעשות.‬
‫מילה?‬
‫היי, את מכירה את הסצנה הזאת, ‬ ‫כשהמצלמה מתקתקת לאט?‬
‫טיק.‬
‫הכול איטי תלת-ממדי כזה? הזיה.‬
‫כן, כמובן.‬ ‫-תן לי לשאול אותך משהו.‬
‫ראית פעם אקדח אמיתי בחיים שלך?‬
‫מה?‬
‫איך יום אחד תביים את "דד פרז"‬ ‫אם לא ראית אפילו פלאש של אקדח?‬
‫אתה מבין, בגלל זה אתה צריך‬ ‫להיות איתי, דם צעיר.‬
‫אני יכול להראות לך את החרא האמיתי.‬ ‫אתה מבין?‬
‫כן, זה בסדר אם אני רק אהיה בסביבה ואצלם?‬
‫זו מדינה חופשית, כושי.‬ ‫לא אכפת לי.‬
‫היי!‬ ‫-לגמרי.‬
‫מילה.‬
‫טוב, אחי, קדימה.‬
‫אתה תשלם את החשבונות שלי, כושי.‬
‫אחי, תמסור!‬ ‫-פיספסנו!‬
‫כן, יש אחד טוב בצד הזה. חכה רגע.‬
‫עבירת חצי מגרש. אחי, תמסור!‬
‫זין על הכושים האלה, ‬ ‫תראה אותי לוקח את הסל הזה.‬
‫תראה! אחרון!‬
‫עשיתי לייאפ!‬
‫זה כמו דבש כאן.‬
‫בדיקת חום.‬
‫- פתח -‬
‫צאו החוצה!‬
‫נקבות תצאו החוצה!‬ ‫-דיברתם ערימות של חרא.‬
‫אתה פוסי!‬ ‫-אתה כן, היית שם?‬
‫אתה כוס מזוין!‬ ‫שניכם נקבות!‬
‫אתה לא תעשה כלום!‬
‫לא תעשה כלום.‬
‫לא, לך תזדיין...‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫אתה...‬
‫דיברת עם גברת אובריאן?‬
‫כן.‬
‫היא מנסה.‬
‫כל כך הרבה זבל עובר דרך ‬ ‫בית המשפט הזה,‬
‫היא חושבת שכל מי ששם, אשם.‬
‫כן.‬
‫היא אומרת שהיא חושבת לשים אותי על הדוכן,‬
‫לתת לי הזדמנות לספר את הצד שלי בסיפור.‬
‫זה טוב. אתה צריך להגיד להם את זה.‬ ‫-כן.‬
‫אני פשוט אגיד את האמת.‬
‫אתה יודע, לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫אתה מאמין לי, נכון?‬
‫כשנולדת, חשבתי על כל הסצנות בחייך.‬
‫אתה משחק פוטבול, בדיוק כמוני.‬
‫אתה הולך לקולג', בדיוק כמוני.‬
‫יוצא עם בחורה יפה...‬
‫מישהי בדיוק כמו אימא שלך.‬
‫אפילו...‬
‫חשבתי על…‬
‫אפילו דמיינתי שאני כועס‬ ‫עליך בגלל דברים שטותיים.‬
‫דברים שכל ילד עושה.‬
‫אבל מעולם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫אני לא יודע, זה מעולם לא עלה על דעתי.‬
‫גם זה לא עלה על דעתי.‬
‫רק רציתי לסיים את הלימודים עם החברים שלי.‬
‫ללמוד באוניברסיטה.‬
‫אתה יודע, להיות...‬
‫להיות מי שאני.‬
‫עכשיו אני אפילו לא יכול לחשוב על זה.‬
‫אני מנסה לא להרגיש כלום.‬
‫זה קשה, נכון?‬
‫אני יודע שקשה לך.‬
‫ואני לא יכול לעשות כלום בנושא.‬
‫אני אהיה בסדר, אבא.‬
‫זמן.‬
‫לא זכרתי שהוא נראה כל כך זקן.‬
‫לא זכרתי שיש לו כל כך הרבה קמטים בפנים,‬
‫והשיער מעל המצח שלו כל כך אפור.‬
‫ידיו רועדות ככה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש...‬
‫איפה הבן שלי?‬ ‫-אתה בודק את זה?‬
‫מר סוויקי אמר לי שאני מבין את‬ ‫האנושיות שלי באמצעות אסתטיקה.‬
‫זאת החתימה שלי, הוא אמר.‬
‫למצוא משהו ששווה ללכוד,‬ ‫לזכור את הצורה והמרקם שלו.‬
‫ניסיתי לעשות את זה כאן...‬
‫להבין את המקום הזה.‬
‫איך לאדום ולבן יש בליטה‬ ‫מטרידה כנגד קיר המלט.‬
‫איך אני ממוסגר בחזית ו...‬
‫לא כדאי שתעשה את זה.‬
‫אנשים כאן לא אוהבים שמסתכלים עליהם.‬
‫פשוט תירגע.‬
‫תנשום אוויר.‬
‫לפני.‬
‫תראי לי משהו שאת רוצה להראות לאימא שלך.‬
‫תראי לי את החרא. הנה אנחנו.‬ ‫-אחת עד עשר, איך התחת שלי נראה?‬
‫איך הישבן שלך נראה?‬
‫עשר זה כמו ניקי מינאז'.‬
‫אל תשקר.‬ ‫-חמש. וזה בנדיבות.‬
‫את על המיטה שלי?‬
‫זה הזמן היחיד.‬
‫רק זמן?‬ ‫-הם מחבבים זה את זה.‬
‫שתוק! אלוהים!‬
‫ביום מתבגר ממוצע, ‬
‫אתה עובר על החוק ‬ ‫כל שלוש שעות עם החברים שלך.‬
‫בתחבורה הציבורית,‬
‫ברחוב…‬
‫אחי!‬
‫אתה יכול לקבל קנס על יריקות, השתנות, ‬ ‫דיבור, הליכה, עמידה...‬
‫או סתם על שהיית במקום הלא נכון.‬
‫בוא נראה עם מה אני אכבוש אותו.‬
‫את יודעת שהם צילמו את הסרט ‬ ‫"קדחת הג'ונגל" כאן?‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫ידעתי את זה.‬
‫כן. הם מצלמים כאן הרבה דברים.‬
‫אתה יודע, שנבחנתי ל"לה גרדיה".‬
‫כן?‬
‫אני יכולה להיות באחד הסרטים שלך. כן.‬ ‫-את יכולה להיות באחד הסרטים שלי.‬
‫את צריכה להיבחן כדי להיות באחד הסרטים שלי.‬
‫מה?‬ ‫-אז בואי נראה מה יש לך.‬
‫לא.‬
‫רק רגע.‬ ‫-מה?‬
‫אני מנסה לראות משהו.‬ ‫-מה?‬
‫המדינה קוראת לבלש ג'ון קאריל.‬
‫יד שמאל על התנ"ך.‬ ‫תרים את יד ימין.‬
‫אתה נשבע לומר את כל האמת ‬ ‫ושום דבר לבד מהאמת?‬
‫כן.‬
‫הבלש קאריל,‬
‫אתה מזהה את התמונות האלה?‬
‫כן.‬
‫הם צולמו בזירת הפשע במקום.‬
‫דברים די מחרידים.‬
‫כפי שאתם רואים, גבירותיי ורבותיי,‬
‫הקורבן ספג מתקפה קשה ואכזרית.‬
‫אני עובד עד תשע בערב,‬ ‫אז אני יוצא להפסקת צהריים מאוחרת.‬
‫ובאותו לילה רציתי אוכל סיני.‬
‫וכשהלכתי, הכול היה בסדר.‬
‫מה גילית כשחזרת?‬
‫ראיתי את מר נסביט על הרצפה.‬
‫הייתה שלולית דם,‬
‫הקופה הייתה פתוחה, וגם כמה סיגריות חסרות.‬
‫התקשרת למשטרה?‬ ‫-כן.‬
‫הבלש קאריל,‬
‫האם היו סימני חיים ‬ ‫בגופתו של הקורבן כשהגעת?‬
‫לא.‬ ‫-אני עושה קניות בימי שלישי.‬
‫וכשהתקרבתי לרחוב, ראיתי בחור, ‬
‫הנער הזה שם, עומד מול החנות, ‬
‫חוסם את הכניסה.‬
‫נשק הרצח היה על הקורבן.‬
‫קיבלנו טיפ,‬
‫אדם טען שהוא יודע על הסיגריות מהחנות.‬
‫קיבלתי סיגריות מבחור שאמר‬ ‫שהוא שדד את הבודגה.‬
‫זה לא נראה מוזר שהוא מסר מידע כל כך רגיש?‬
‫לא רגיש. אנחנו לא מאוהבים.‬
‫הכדור נכנס בצד ימין ‬
‫וחצה כלפי מעלה לכיוון הריאה.‬
‫אספנו את ריצ'רד אוונס,‬ ‫איש ברחוב המכונה בובו.‬
‫ידעת שמר אוונס ומר קינג‬ ‫מתכננים לשדוד את הבודגה?‬
‫ראיתי אותו מוריד את הכובע, ‬ ‫מנגב את המצח ואז הולך בכיוון השני.‬
‫הריאה נקרעה, ודימום פנימי כבד החל.‬
‫ומי אמר לך שהוא מעורב בשוד?‬
‫בובו אוונס.‬ ‫-תן לי לשאול אותך...‬
‫זה האיש שנקרא בובו אוונס?‬
‫כן, זה הוא.‬
‫אחד מהם שאל איפה הכסף.‬ ‫-זה היה "לרסק ולתפוס".‬
‫מה זה אומר?‬
‫הם הראו לי תמונות של אנשים שונים.‬
‫תמונה של בובו אוונס.‬ ‫-לא זיהיתי אותו בהתחלה.‬
‫מוות שנגרם על ידי טראומה באיברים פנימיים.‬
‫המידע שיש לי לא בסדר?‬ ‫-לא.‬
‫אין שאלות, כבודו.‬ ‫-"אין שאלות"?‬
‫לא כיוונתי את האצבע לקינג, אלא לבובו.‬
‫מה עם אישום התקיפה?‬
‫התנגדות.‬ ‫-נדחית.‬
‫אתה מתכוון שמר נסביט טבע בדמו?‬
‫כן.‬
‫זיכרון.‬
‫אין שום דבר נוסף, כבודו.‬
‫בית המשפט ישוב ויתכנס מחר בתשע בבוקר.‬
‫סטיב, בוא הנה.‬
‫אדוני.‬ ‫-וואו. תירגע, בנאדם.‬
‫מה אתה עושה? את לא חייבת...‬
‫אם הוא חף מפשע עד שתוכח אשמה,‬ ‫למה אני לא יכולה לקבל רגע?‬
‫אני מצטער.‬ ‫-שמור את הידיים שלך לעצמך.‬
‫או שלכולנו תהיה בעיה.‬ ‫בסדר? סטיב!‬
‫הם בסדר.‬ ‫-סטיב!‬
‫גברתי.‬
‫עכשיו אני אגיד לעצמי...‬
‫ניו יורק. תסתכל מסביב.‬ ‫...תזהה את החברה שלך.‬
‫הארלם. אתה רואה את האיש הזה, למשל?‬
‫כן.‬
‫אני רואה אותך חולף על פניו כל יום.‬
‫אתה לא סקרן לדעת למה הוא תמיד מסתובב שם,‬
‫אתה יודע, בלי לעשות כלום?‬
‫אתה לא חושב שהוא משתעמם שם?‬
‫לא, כלומר, כן.‬
‫וגם, מה דעתך על שני הכושים הרעועים‬
‫שהולכים הלוך וחזור שם?‬
‫אתה חושב שהם מתנגשים זה בזה במקרה?‬
‫לא.‬ ‫-אקח את זה עוד יותר.‬
‫תראה את המכבסה.‬
‫שמת לב שאף אחד לא מכבס, נכנס או יוצא?‬
‫אם אתה עובר ליד הבן זונה הזה,‬ ‫אתה לא מריח שום מרכך כביסה,‬
‫אין חומר ניקוי כביסה, ‬ ‫אתה אפילו לא מריח בגדים מלוכלכים משם.‬
‫אתה יודע למה?‬ ‫-למה?‬
‫כי זו מערכת, בנאדם.‬ ‫כולם מקבלים כסף.‬
‫תסתכל למעלה. ממש שם למעלה. ‬ ‫רואה את המסך האדום?‬
‫כן.‬ ‫-רואה את הבחורה שמציצה כל הזמן?‬
‫אתה יודע מה יש מאחורי הווילונות?‬
‫פוסי.‬
‫הם מספרים את סיפור העבודה הזה, ‬ ‫אני אומר לך, אחי.‬
‫כל אחד יש לו את הסיפור שלו.‬
‫בעלי המכבסה, הזונות,‬
‫המהמרים, הנדלנים, בעלי הבתים, השכנים.‬
‫שיט, אפילו למשטרה יש סיפור.‬
‫שיט מטורף.‬
‫אבל אני חייב ללכת הביתה.‬
‫אל תהיה זר כאן, חבר.‬ ‫-כן.‬
‫נתעדכן בהמשך, חבר.‬
‫נתראה.‬ ‫-לגמרי.‬
‫בשכונה או משהו כזה.‬
‫בהצלחה.‬
‫אבל מה זו חברה טובה?‬
‫מי שומר עליה?‬
‫אני לא צריך את זה עכשיו. זה מעולה.‬
‫מי שם, באבה סמית?‬
‫אני קורא לו "רובוטריק גיא"‬ ‫כי זה לא הגיע עם שם על הקופסה.‬
‫אתה יודע איך אני קורא לו?‬
‫איך?‬
‫אני אפרומן.‬
‫מצחיק, אבא.‬
‫היי, אם היית גיבור-על, מי היית?‬
‫בוא נראה.‬
‫לא יודע.‬ ‫-לך מסביב!‬
‫אם היית גיבור-על, מי אתה היית, אבא?‬
‫פנתר שחור, אחי.‬
‫ומה איתך, סטיב?‬
‫אם יכולת להיות גיבור-על, מי היית?‬
‫רגע, למה שארצה להיות גיבור-על...‬
‫כשאני יכול להיות רק אחיך?‬
‫היי, זה היה טוב.‬
‫אהבתי.‬
‫מי את היית?‬
‫סופרמן?‬
‫כן?‬ ‫-נחמד.‬
‫כן, עם משקפיים וכאלה,‬
‫ואם אנשים היו מתעסקים עם האנשים שלי,‬
‫כי אמון זה הכול…‬
‫הייתי מכסח אותם.‬
‫עדיף להיזהר בתחת של מי אתה בועט.‬
‫אתה יודע מי אני חושב שאתה צריך להיות?‬
‫מי?‬
‫באטמן.‬
‫ואז אוכל להיות רובין.‬
‫באטמן ורובין.‬
‫יש לך שיחת גוביינא מ...‬
‫סטיב הרמון.‬
‫...אסיר ב-MDC,‬ ‫מתקן כליאה של מדינת ניו יורק.‬
‫אם ברצונך לקבל ולשלם על השיחה הזו, ‬ ‫חייג שלוש.‬
‫סטיבן.‬ ‫-אבא?‬
‫אני לא שומע אותך. אתה בסדר? מה קרה?‬
‫שום דבר לא קרה. רק...‬
‫התקשרתי רק לשמוע מה שלומך‬ ‫ולהגיד היי, מה שלומך?‬
‫טוב, אנחנו דואגים לך.‬
‫כן? איפה אתה?‬
‫אנחנו בדיוק ברחוב 158.‬
‫ג'רי איתך?‬
‫אני אוסף אותו עכשיו.‬
‫הוא ממש מתגעגע אליך.‬
‫כן, רק תגיד לו שאמרתי היי.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה לבד, כושי?‬ ‫רד מהטלפון.‬
‫עוף מפה. תתחפף!‬ ‫-סטיבן?‬
‫כן, אני מצטער.‬ ‫-סטיבן?‬
‫סטיבן?‬
‫מי זה היה? הכול בסדר?‬
‫כן. רק עבודה.‬
‫אוי, מצטער.‬ ‫-תסלחו לי. סליחה.‬
‫איך לדעתך זה הולך?‬
‫כל מה שראינו עד כה לא הולך לחפותך.‬
‫חצי מהחבר המושבעים הזה,‬ ‫למרות מה שהם אמרו לנו כשבחרנו אותם,‬
‫החליטו שאתה אשם ברגע שהם ראו אותך.‬
‫אתה צעיר, אתה שחור, ואתה עומד למשפט.‬
‫מה עוד הם צריכים לדעת?‬
‫חשבתי שזה חף מפשע עד שהוכחה אשמה.‬
‫תלוי איך המושבעים רואים את התיק.‬
‫תחשוב על זה כעל תחרות‬ ‫כדי לראות מי דובר אמת.‬
‫התביעה מסתובבת,‬ ‫נראית אחראית מאוד, חשובה מאוד.‬
‫חבר המושבעים אמר לעצמו, "הוא נראה די כן.‬
‫למה שהוא ישקר על דבר כזה?"‬
‫התפקיד שלנו הוא לא להראות שהוא משקר.‬
‫התפקיד שלנו הוא להראות שהוא עשה טעות.‬
‫טוב, יש לנו עוד עד אחד אחר הצהריים.‬
‫בוא נדבר על הבחור הזה, אוסבלדו קרוז.‬
‫מה אתה יכול לספר לי עליו?‬ ‫-לפני.‬
‫קרוז.‬
‫נער דומיניקני מזויין, חיקויעליון.‬
‫מה החרא הזה? תשמור על המצלמה שלי.‬
‫בנאדם, סטיב הרמון.‬
‫לא ראיתי את התחת שלך מאז כיתה ח'.‬
‫אבל אתה בבית הספר האליטי הזה ‬ ‫במרכז העיר, נכון?‬
‫אתה תיתן לו לדבר אליך ככה, הרמון?‬
‫מה תעשה, הרמון?‬
‫מה, אתה מנסה להידפק?‬
‫תסתכל עליהם מכדררים!‬ ‫-עדיף שהחרא שלי לא יישבר.‬
‫תתפוגג, כלבה!‬ ‫-קדימה, היי!‬
‫קדימה.‬
‫בוא.‬ ‫-כן, סטיב!‬
‫אחי, תסתכל עליהם מכדררים.‬ ‫תמשיך לנוע שמאלה!‬
‫אני אתפוס אותך, הרמון. ‬ ‫תוודא שהמצלמה מוכנה להצגה.‬
‫לעזאזל, אחי!‬
‫כן, נתפוס אותך.‬
‫וורלדסטאר.‬
‫חתיכת אפס…‬
‫בן כמה אתה, מר קרוז?‬
‫חמש עשרה.‬
‫מר קרוז, האם השתתפת בשוד ‬ ‫שקשור למשפט הרצח הזה?‬
‫כן.‬
‫תוכל לומר לנו מדוע?‬
‫ובכן, כי פחדתי מבובו.‬
‫הוא אמר שאם לא אעזור לו עם השוד, ‬ ‫הוא יחתוך אותי.‬
‫פחדתי ממנו ומג'יימס קינג,‬
‫וגם מסטיב.‬
‫כלומר, כולם מבוגרים ממני.‬
‫מה ריצ'רד אוונס, האיש שאתה מכיר כבובו, ‬ ‫הציע לך?‬
‫הוא אמר שיש לו מקום עם תוכנית.‬
‫כל מה שהייתי צריך לעשות זה לנסות‬ ‫להאט את כל מי שניסה לרדוף אחריהם.‬
‫אז כשבובו הזכיר את שאר המשתתפים,‬
‫הוא ציין איזה תפקיד הם אמורים למלא בשוד?‬
‫קינג היה אמור להיכנס איתם לחנות ‬ ‫ולגנוב משהו,‬
‫וסטיב היה אמור להיות המשגיח.‬
‫השתתפת בשוד כי היית זקוק לכסף?‬
‫לא, עשיתי את זה כי פחדתי מבובו.‬
‫מר קרוז, הודאת במשטרה ‬
‫שהשתתפת בפעולה, נכון?‬
‫כן, נכון.‬
‫אז, לכל מטרה מעשית,‬
‫זה הוגן לומר שהיית בפשע שבו נהרג אדם.‬
‫זה נכון?‬ ‫לא ככה ראית את זה?‬
‫אני מניח שכן.‬
‫התובע לא נתן לך ברירה?‬
‫אתה יכול ללכת לכלא‬ ‫או להכניס מישהו אחר לכלא?‬
‫זו לא הבחירה שלך?‬
‫תראה, אני לא אשקר בבית המשפט.‬
‫אני אומר את האמת.‬
‫אז זה לא בסדר לשקר תחת שבועה,‬
‫אבל זה בסדר להיכנס לבודגה,‬
‫לשדוד?‬
‫זה מגניב?‬
‫זו הייתה טעות.‬
‫מר קרוז, אתה חבר בכנופיה?‬
‫אני שייך ל"ריידרס".‬
‫עכשיו, איך נהיים חברים ב"ריידרס"?‬
‫אתה חייב להשאיר את חותמך על מישהו.‬
‫מה זה אומר, "להשאיר את חותמך על מישהו"?‬
‫זה אומר שאתה צריך לחתוך אותם,‬
‫במקום שניתן לראות.‬
‫אז כדי להיות חבר ב"ריידרס",‬ ‫היית צריך לחתוך אדם זר בפנים.‬
‫כן, אבל הם כבר לא עושים את זה...‬
‫אבל היית מעורב בשוד הזה ‬ ‫רק כי פחדת מבובו,‬
‫לא בגלל שרצית חלק מהכסף?‬
‫כן.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫בנאדם, אני אספר לך סיפור. חבר.‬
‫שמו היה מגה.‬ ‫הם קראו לו "מגה מיליונים" ‬
‫כי זה כאילו שהילד הצליח בלוטו משום מקום.‬
‫בן זונה עשיר, נכון?‬
‫אבל עשיר בשכונה. ילד צעיר.‬
‫היה לו חבר טוב. החבר הכי טוב ששמו קיו.‬
‫הם אפילו היו אחים סנדקים‬ ‫בחיים האמיתיים, מבין?‬
‫אתה יודע, אני מניח שהבנים האלה‬ ‫קיבלו יותר מדי כסף בהארלם,‬
‫מג רצה לבחון את אמונתו.‬
‫תעשה מהלך.‬
‫עשיתי. תורך.‬
‫לא עשית שום צעד.‬
‫שמתי עליך עין.‬ ‫-כך עשיתי. לא נכון.‬
‫קדימה, זקנצ'יק. אל תרמה.‬
‫זה נכון.‬
‫חכה רגע. לא התכוונתי לזה.‬
‫נתתי בך אמון, אחי.‬
‫כן, בסדר.‬
‫עכשיו הוא וקיו החליטו שברגע שהם‬ ‫יקבלו את כל הכסף שלהם יחד,‬
‫הם יקנו בית ביחד כחברים הכי טובים,‬ ‫כאחים.‬
‫וברגע שהם קנו ביחד כספת,‬
‫מג שם לב שנראה כאילו חסר כסף שם,‬
‫אתה מבין למה אני מתכוון?‬
‫אז הוא אמר לו, "גבר, תקשיב, אתה אחי,‬
‫אתה החבר הכי טוב שלי. ‬ ‫היית כמו קשר דם בשבילי.‬
‫אני צריך לדעת, אחי.‬ ‫אתה מעלים כסף?"‬
‫ברגע שקיו אמר לא, מג ירה לו בפנים.‬
‫כזה מאה שנה בכלא עכשיו.‬
‫מה הוא השיג, למרות שהוא לא סמך?‬
‫אני מניח שהוא גילה שאתה לא יכול לסמוך ‬ ‫על אף אחד שם.‬
‫זה חלק מהחיים.‬
‫גבר, גבר קשיש,‬
‫אתה יכול להפסיק להפיל עלינו חוכמות‬ ‫ולשחק כבר?‬
‫אתה יודע שאם אתה רוצה להגיע לפסגה...‬
‫ונגיד שמצאת נמר, ‬
‫והוא אומר,"אני ארכב על הנמר, ‬ ‫אף אחד לא יטריד אותי."‬
‫הוא עלה על הנמר הזה.‬
‫כשהם הגיעו לפסגה, הוא לא היה שם.‬
‫איפה היו האנשים המזוינים האלה?‬
‫הבחור היה בתוך הנמר.‬
‫חוסר אמון.‬
‫איך הוא היה בתוך הנמר?‬
‫הנמר אכל את התחת שלו.‬
‫אי אפשר לרכב על נמר.‬
‫הוא בטח בנמר, נכון?‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬ ‫היי, תקשיב.‬
‫בסדר, קשיש. תבצע מהלך, גבר!‬ ‫לעזאזל.‬
‫כבר עשיתי. תורך.‬ ‫-נמרים מזוינים, אריות ודובים.‬
‫המלך אותי.‬
‫הרעיון האמריקאי של איך בן צריך להיות.‬
‫מה בן צריך להיות.‬
‫אני מרגיש שאני מרחיק את הרעיון הזה.‬
‫אני רואה את הכושי שלי, סטיב.‬
‫סטיב, לך תביא לאימא קצת בזיליקום ושום.‬
‫אני באמצע משהו עכשיו.‬
‫ילד, אם לא תצא מהכיסא ‬ ‫ותלך לחנות עכשיו...‬
‫אני יכול לפחות לקנות גלידה?‬
‫ובצק עוגיות?‬
‫באמת.‬
‫לא משנה. רק תעשה את זה כבר.‬ ‫קדימה.‬
‫בסדר. שנייה אחת.‬
‫תודה, ברוס.‬
‫אחרי שבועות של חקירה...‬ ‫-תגביר את זה בבקשה.‬
‫...המשטרה סוף סוף החלה לבצע מעצרים‬
‫בירי ובשוד הקטלני בבודגה של נסביט.‬
‫במשרד התובע המחוזי הוציאו צווי מעצר‬
‫לארבעה אנשים המעורבים‬ ‫בהרג הבעלים, אגינאלדו נסביט.‬
‫כרגע המשטרה לא אומרת יותר מדי, ‬ ‫ממתינה לכל המעצרים.‬
‫דיווח בשידור חי, כאן קייטי גרינ‬‫באום‬‫.‬
‫איפה הכסף, אימא?‬
‫אימא?‬ ‫-מה?‬
‫הכסף?‬
‫תסתכל בתיק שלי. לך.‬
‫תרים את המכנסיים, בבקשה.‬
‫לא, אני לא.‬ ‫-אתה לא?‬
‫מעולם לא. מה?‬
‫זה שם. רואה?‬ ‫ אתה מסתכל על הצבע...‬
‫במקום להסתכל על...‬
‫החלל.‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-ערב טוב. גברת הרמון?‬
‫אני הבלש קאריל.‬ ‫זה השוטר ויליאמס.‬
‫מה שלומך?‬
‫מה העניין?‬
‫איך? ככה? איך בדיוק?‬
‫להיראות פחות מכוער.‬
‫אז אל תסתכל לו על התחת.‬
‫אל תסתכל על המצלמה.‬
‫לשים את היד מאחורי הראש?‬
‫סטיב.‬
‫תשים את זה כמו...‬
‫כמו, בסדר, אז... סטיב.‬ ‫ -יש…‬
‫תרים את הראש.‬
‫בוא הנה, אחי.‬
‫בסדר, סטיב. מה קורה? שאלה מהירה.‬
‫סטיב הרמון?‬
‫כן.‬
‫אתה עצור באשמת הרצח של אגינאלדו נסביט.‬
‫מה? אמרת שתשאל שאלות.‬
‫...כל מה שתגיד יוכל לשמש נגדך.‬
‫עצור? אל תיגע בו.‬
‫למה אתה אוזק את הבן שלי?‬ ‫-...הזכות לעורך דין.‬
‫לאן אתה לוקח את הילד שלי?‬
‫אם אין לך כסף לעורך דין...‬ ‫-סטיב, אימא נמצאת כאן.‬
‫אדוני! איפה צו המעצר שלך?‬
‫היי! חכו!‬ ‫-לאן אתם לוקחים אותו?‬
‫הוא לא עשה כלום.‬
‫לאן אתם הולכים?‬ ‫-אדוני!‬
‫לאן?‬ ‫-תגידו לנו משהו!‬
‫יש לך את הילד הלא נכון.‬ ‫-אל תתיחס אליו ככה.‬
‫ממש מאחוריך.‬ ‫-מה קורה?‬
‫לאן אתם הולכים? לאיזו תחנת משטרה?‬
‫תגידו לי! לאן אתם לוקחים אותו?‬
‫לאן אתם הולכים?‬ ‫-סטיב.‬
‫אתם לא שומעים אותי? לאן אתם הולכים?‬
‫אנחנו כאן.‬
‫לאן אתם הולכים?‬
‫כן. בסדר.‬
‫סטיב!‬
‫מה קורה?‬
‫לך.‬
‫לך תביא את ג'רי.‬
‫האור מאיר עליך יפה עכשיו.‬
‫באמת?‬
‫אני רואה אותך.‬
‫זה כל מה שיש לך?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫תני לי קצת יותר מזה.‬
‫זה האודישן שדיברנו עליו.‬ ‫-בסדר.‬
‫רנה.‬ ‫-בסדר. החיים הטובים.‬
‫הטעם של הנשיקות הראשונות. נשיקות רביעיות.‬ ‫-אז אני חושבת.‬
‫על מה את חושבת? תחזיקי.‬
‫קול הצחוק שלה.‬ ‫-אני חושב שאני הבמאי.‬
‫ריח הדמדומים בצפון העיר.‬
‫מי אמר?‬ ‫-את השחקנית.‬
‫יש לי תמונה.‬ ‫-חזון? גם לי יש חזון.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫אני רואה נערת שוקולד יפהפייה.‬
‫אני אישה שחורה!‬ ‫-כן.‬
‫יפה, שופעת.‬
‫המוסיקה של הגוף שלה נוגע בשלי.‬
‫האשטאג "בלקגירלמג'יק".‬
‫ברונקס הילדה הפכה את הארלם. ‬ ‫אני רואה את זה.‬
‫זה תמיד היה הארלם.‬
‫תמיד הארלם. תישארי שם.‬
‫הפנים של הכושי הזה.‬ ‫הבן זונה הזה, הייתי כזה...‬
‫אחי! היי, סטיב!‬
‫בוא לפה.‬
‫תסתלק מהרחוב.‬
‫הכושי הזה. תוכנית מיוחדת אחרי הלימודים.‬
‫למה אתה מתעסק עם הכושי הצהוב הזה?‬
‫אני יודע מה אני עושה, לעזאזל! תירגע.‬
‫מאיפה לעזאזל אתה בא בשעה כזאת?‬
‫למדתי בבית של חבר.‬
‫מילה. לומד.‬
‫בסדר.‬
‫זה בן הדוד שלי בובו.‬
‫היי, מה נשמע, ב'?‬
‫אני ובובו פשוט ישבנו כאן ודיברנו‬ ‫על כמה דברים.‬
‫תחשוב על כל האנשים שהשקענו בהם,‬ ‫ושאנחנו מכירים מהשכונות האלה.‬
‫הם תקועים באותה מכסה כל החיים.‬
‫בלי שגשוג, בלי כלום.‬
‫תהית פעם למה?‬
‫אמון. אי אפשר לסמוך על אף אחד.‬
‫בלי כבוד, בלי כלום.‬
‫זה העניין, אי אפשר לסמוך על הכושים האלה.‬
‫אחי.‬
‫סטיב.‬
‫אמון, אחי, זה הכול.‬
‫ברחובות האלה, אתה יודע שאני מגן עליך.‬
‫אין לך מה לדאוג.‬ ‫אתה יודע שאני מאחוריך.‬
‫אתה יודע, אני צריך לדעת‬ ‫שהאמון הזה הוא הדדי, ‬
‫הוא הולך לשני הכיוונים, אתה מבין אותי?‬
‫שמעת אותי?‬ ‫אני יכול לסמוך עליך שתגן עליי, נכון?‬
‫על זה אני מדבר.‬
‫זה כל מה שאני צריך לשמוע.‬ ‫תדבר פחות, אחי.‬
‫בסדר, ידידי. אתה מוכן.‬
‫בוא נצא מכאן, אחי.‬
‫זיכרון הוא מצחיק.‬
‫היית חושב שאני זוכר למה הרגשתי צורך ‬ ‫לדבר איתו בכלל…‬
‫לך לג'רזי.‬
‫...להרהר על זה בכלל.‬
‫אני לא יכול לזכור.‬
‫הבאתי לך כמה ספרים.‬
‫שלא תפסיד לימודים.‬
‫כבר פספסת הרבה.‬
‫אני יודע.‬
‫אנשים חוזרים ממצבים כאלה.‬
‫הם עוברים את זה והם לא מסתכלים לאחור.‬
‫זה לא ישנה את מי שאתה, סטיב.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫כן.‬
‫אתה עדיין יכול ללכת לבית ספר לקולנוע.‬
‫אתה עדיין יכול לעשות דברים נהדרים.‬
‫כן.‬
‫כן, אני יכול.‬
‫אני יודעת שלא לקחתי אותך לכנסייה ‬ ‫כמו שהייתי צריכה אבל...‬
‫אבל סימנתי כמה קטעים, ‬ ‫ואני רוצה שתקרא אותם בקול.‬
‫סליחה, אי אפשר להעביר את הספר הזה.‬
‫רק תחזור אחריי, בסדר?‬
‫כאן?‬
‫כן.‬ ‫-כאן ועכשיו.‬
‫"האל הוא כוחי."‬
‫"והמגן שלי."‬ ‫"והמגן שלי."‬
‫"הלב שלי בוטח בו."‬
‫"והוא עוזר לי."‬
‫"הלב שלי מזנק משמחה."‬
‫"ועם השיר שלי..."‬
‫"אני משבח אותו."‬
‫יופי.‬
‫אתה יודע, קראתי לך על שם אבי.‬
‫הוא היה הבן אדם הכי טוב שהכרתי בחיי.‬
‫אנחנו הגענו מאנשים מיוחדים מאוד.‬ ‫אתה שומע אותי?‬
‫אף פעם אל תשכח את זה.‬
‫אתה לא כזה.‬
‫זיכרון.‬
‫אשם עד שיוכח חף מפשע.‬
‫מי אתה צריך להיות ‬ ‫כדי לשרוד 25 שנים כאן?‬
‫בלילה, אני שומע ‬ ‫גברים בוגרים מתחרפנים, צועקים,‬
‫מקללים, בהתקפי חרדה.‬ ‫-תן לי לצאת, כושי!‬
‫שומרים מתעללים באסירים.‬ ‫-... כל אחד מכם!‬
‫אסירים מתעללים בשומרים.‬ ‫-אני כאן!‬
‫פעם הייתי ממש רעב,‬
‫אבל אימנתי את הבטן שלי ‬ ‫לא לרצות לאכול הרבה.‬
‫ככה, אני לא מושפע‬ ‫כשמישהו גונב לי את האוכל.‬
‫כל מה שאני עושה כאן ‬ ‫מעובד דרך עדשה של אשמה נגד אשמה.‬
‫כולם מפסידים.‬
‫אני רוצה לצרוח עכשיו.‬
‫סטיב!‬ ‫-מהר, כושי קטן. שעתך הגיעה.‬
‫קדימה.‬
‫המדינה קוראת לריצ'רד "בובו" אוונס.‬
‫התנגדות.‬ ‫-לא!‬
‫למה אתה מתנגד?‬ ‫לא אמרו כאן דבר.‬
‫למה הוא כלוא כאן?‬ ‫-לא.‬
‫היי!‬ ‫-מזדיין כלבה! אתה עכברוש!‬
‫סדר!‬
‫מר קינג.‬ ‫-סליחה. אנחנו מסתדרים.‬
‫אני מצטער. טעות שלי!‬
‫לא אעמוד בפני התפרצות כזו בבית המשפט שלי.‬
‫אם תעשה זאת שוב, אדאג שתסולק.‬
‫אני מתנצל, כבודו.‬
‫הוא סירב ללבוש חליפה.‬ ‫קיבלנו את ההצעה.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. תעלה למעלה.‬
‫יד שמאל.‬
‫יד ימין באוויר.‬
‫אתה נשבע לומר את האמת,‬ ‫ורק את האמת בעזרת האל?‬
‫כן.‬ ‫-שב.‬
‫מר אוונס, אתה לובש מדי כלא.‬
‫מה הסטטוס הנוכחי שלך?‬
‫אני יושב בכלא "גרין הייבן" ‬ ‫שבע וחצי עד עשר שנים.‬
‫על מה אתה יושב?‬
‫מכירת סמים.‬
‫בסדר.‬
‫מר אוונס, ספר לי בבקשה מה קרה ‬ ‫ב-12 בספטמבר בשנה שעברה.‬
‫אני וקינג שדדנו את בודגה.‬
‫הלכנו למקום, ישבנו בחוץ.‬
‫ואז קיבלנו ממנו סימן.‬
‫סליחה, ממי?‬
‫הבחור שיושב על יד השולחן ליד הג'ינג'ית.‬
‫לפי הרישומים, מר אוונס מזהה את מר הרמון.‬
‫בבקשה, תמשיך.‬
‫נכנסנו,‬
‫והבחור שמאחורי הדלפק התחמם, הביא כרום.‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-"כרום"?‬
‫תביא את הכסף המזויין.‬ ‫-אקדח.‬
‫תן לנו את הכסף...‬
‫קח את האקדח שלו!‬
‫תפוס אותו!‬
‫קדימה!‬
‫בוא נלך!‬
‫תראו את זה. קדימה!‬ ‫-אמרתי לך!‬
‫קדימה! תביא סיגריות.‬ ‫קדימה. בואו. לכו!‬
‫שיט. לך, כושי! לך!‬
‫ולקחנו את מה שרצינו והתפצלנו.‬
‫מה עוד לקחת מלבד כסף?‬
‫קצת סיגריות.‬
‫אחר כך מה עשית?‬
‫הלכנו לרחוב לנוקס, קנינו שם כנפי עוף, ‬ ‫צ'יפס ומיץ תפוזים מוגז.‬
‫מר אוונס, מה קרה לשאר הכסף מהשוד?‬
‫אני וקינג חילקנו את זה.‬
‫בסדר. מישהו אחר היה אמור לקבל חלק מהכסף?‬
‫כן.‬
‫הילד הדומיניקני היה אמור לקבל חלק. ‬ ‫גם הילד של קינג.‬
‫מר אוונס, הובטחה לך עסקה לעדות שלך היום.‬
‫אתה יכול להגיד לנו מה העסקה הזאת?‬
‫מלשין מזדיין.‬
‫אם אספר מה קרה,‬
‫אני אקבל עיסקת טיעון ‬ ‫ואני אקבל רק עשר שנים.‬
‫עכברוש מזדיין.‬
‫אתה אומר את האמת היום?‬
‫כן.‬
‫אין שאלות נוספות, כבודו.‬
‫מר אוונס, מתי שוחחת עם מר הרמון‬
‫על השוד?‬
‫לא דיברתי איתו על השוד. זה האיש של קינג.‬
‫מה לבש מר הרמון ביום השוד?‬
‫אני לא יודע. ג'ינס או משהו.‬
‫יש לך עוד פרטים על הלבוש שלו?‬
‫אני לא מסתכל ככה על תלבושות של גברים.‬
‫בסדר גמור, מר אוונס.‬
‫מה מר הרמון היה אמור לעשות‬
‫אם היה מישהו בבודגה?‬
‫לתת לנו סימן.‬
‫ומה הסימן הזה אמור להיות?‬
‫משהו שיידע אותנו שיש שם שוטרים.‬
‫הוא היה אמור לקרוץ?‬ ‫לנפנף? לגעת בשרוול שלו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אמרת שתכננת את השוד עם קינג. ‬ ‫הוא לא סיפר לך?‬
‫חשבתי שקינג סידר את הכל.‬ ‫הוא אמר לי שהכול מוכן.‬
‫האם אי פעם דיברת עם אוסבלדו קרוז על השוד?‬
‫אמרתי לו כמה מילים.‬
‫אמרת לו שאם הוא לא יעזור בשוד,‬ ‫אתה תפגע בו?‬
‫לא, הוא רצה להיות חלק מזה.‬
‫הוא העיד שהוא היה מעורב רק כי הוא פחד ממך.‬
‫אני לא אגרום לאף אחד להיות במצב הזה,‬ ‫אלא אם כן הוא רוצה להיות שם.‬
‫אי אפשר לסמוך על אף אחד שלא בעניין.‬
‫דיברת עם מר הרמון אחרי השוד?‬
‫לא.‬
‫האם הוא קיבל כסף?‬
‫לא. היינו צריכים להתחבא ‬ ‫כשגילינו שהבחור מת.‬
‫מי זה "אנחנו"?‬
‫אני והכושי הזה. אני וקינג.‬
‫לך תזדיין.‬
‫תודה.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫מר אוונס, מה עשית ממש לפני שנכנסת לבודגה‬
‫כדי לבצע את השוד?‬
‫חיכיתי שהוא יצא.‬
‫מי?‬
‫סטיב הרמון?‬
‫כן, הוא.‬
‫אין שאלות נוספות, כבודו.‬
‫אבל, מר אוונס, אמרת שלא‬ ‫דיברת עם מר הרמון לפני השוד.‬
‫אמרת שקינג אמר לך שהוא אמור להיות מעורב,‬
‫אבל אתה אפילו לא יודע איך מר הרמון ‬ ‫היה אמור לסמן לכולכם‬
‫אם מישהו היה בבודגה.‬
‫ולמיטב ידיעתך,‬
‫מר הרמון מעולם לא קיבל כסף ‬ ‫על מעורבותו לכאורה.‬
‫זה האיש של קינג.‬
‫זה לא היה באחריותי.‬
‫תודה, מר אוונס.‬
‫תרים את הראש.‬ ‫אתה רוצה שהם יוותרו עליך?‬
‫התביעה סיימה, כבודו.‬
‫בסדר.‬
‫למרבה הצער, זה כל‬ ‫הזמן שיש לנו היום לרשומון.‬
‫אהבתי את זה. כן.‬
‫כן, אני בטוח שכן, קספר.‬
‫אתם יודעים, לקחתי את אשתי ‬ ‫לסרט הזה בדייט הראשון שלנו.‬
‫חיזרתי אחריה עם אקירה קורוסאווה.‬
‫אני רק רוצה לדעת מי דובר אמת.‬
‫את חושבת שיש רק אמת אחת, אלכסנדרה?‬
‫בסדר.‬
‫בואו ננסה ניסוי קטן.‬
‫אם היית שואלת אותי, ואז את גברת סוויקי,‬ ‫על הדייט הראשון הזה,‬
‫ואז היית שואלת את הבחור ‬ ‫שישב מאחורינו בסרט,‬
‫היית מקבלת תשובות אחרות לגמרי, לא?‬
‫למה היא התחתנה איתך?‬
‫זה, קספר, נשארה תעלומה.‬
‫אבל למה תקבל גרסאות שונות של אותו אירוע?‬
‫כל אחד רואה דברים בצורה שונה.‬
‫בדיוק.‬
‫גברת סוויקי תספר לך ‬ ‫על איך הידיים שלי הזיעו.‬
‫אני כל הזמן ניסיתי להחזיק את שלה.‬
‫או איך לחשתי ללא הרף על מה שקרה על המסך.‬
‫מה אני הייתי מספר לכם?‬
‫שמעולם לא הייתי מאושר יותר, כמובן.‬
‫הנקודה שלי היא שלכל אחד מאיתנו ‬ ‫יש את נקודת המבט שלו,‬
‫וכל החלטה שאתה עושה, ‬ ‫כל שורת דיאלוג שאתה כותב, ‬
‫כל צילום שאתה עורך, ‬ ‫משקפת את נקודת המבט הזו.‬
‫אתה מקבל את נקודת המבט שלך‬ ‫ואתה אומר את האמת שלך,‬
‫כפי שאתה יודע אותה.‬
‫גברת אובריאן.‬
‫כן, כבודו.‬
‫ההגנה רוצה לקרוא ללירוי סוויקי.‬
‫מה?‬
‫הפתעה.‬
‫תוכל לציין את שמך לפרוטוקול, בבקשה?‬
‫לירוי רוברט סוויקי.‬
‫תודה, מר סוויקי.‬
‫אני יכולה לשאול מהו מקום העבודה שלך?‬
‫אני מורה בתיכון סטויווסנט.‬
‫זה ידוע כתיכון ציבורי יוקרתי מאוד.‬
‫זה אחד מבתי הספר הטובים בעיר.‬
‫איך אתה מכיר את סטיב הרמון?‬
‫אני מכיר את סטיב כבר שנתיים.‬
‫הוא חבר בולט במועדון הקולנוע שלי ‬ ‫מאז שהיה תלמיד בכיתה ט'.‬
‫מה התלמידים עושים במועדון הקולנוע?‬
‫אנחנו מדברים על שפת קולנוע,‬
‫אסתטיקה של סרטים,‬ ‫ויעילות בסיפורי סיפורים.‬
‫הם גם יוצרים פרויקטים משלהם.‬
‫אתה יכול לתת לנו את דעתך ‬ ‫על העבודה של סטיב?‬
‫אני חושב שסטיב הוא בחור צעיר מצטיין.‬
‫הוא מבריק, מוכשר וחרוץ מאוד.‬
‫היית מחשיב אותו כבחור הגון?‬
‫לגמרי כן.‬
‫הוא מחפש את האמת בכל מה שהוא עושה.‬
‫אז אם הוא היה אומר ‬ ‫שהוא היה בבודגה במקרה...‬
‫הייתי מאמין לו ללא ספק.‬
‫תודה.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫מר סוויקי, אתה אומר שאתה מורה‬ ‫בבית הספר של מר הרמון. זה נכון?‬
‫זה נכון.‬
‫אתה גר בשכונה שלו?‬
‫לא, אני לא.‬
‫אז למרות שאתה רוצה להעיד על דמותו,‬
‫זה לא הוגן לומר שאתה לא יודע מה‬
‫הוא עושה כשהוא חוזר לשכונה שלו?‬
‫כן או לא?‬ ‫-לא.‬
‫אין לך מושג באילו לחצים הוא עלול להתמודד‬
‫שיכולים להוביל אותו לדרך הרעה, נכון?‬
‫טוב, בוא נהיה כנים.‬
‫אי אפשר לדעת מה זה להיות מישהו אחר.‬
‫נכון. היית פעם בבית שלו‬‫...‬
‫אני מצטער, לא סיימתי.‬
‫אני מצטער. זאת שאלה של כן או לא.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫לא.‬
‫זה נכון שאני לא יודע איך החיים של סטיב‬
‫בבית או בשכונה שלו,‬
‫בשום אופן אני לא מאמין שהסטיב שאני מכיר‬
‫יהיה מסוגל לכל זה.‬
‫סטיב פשוט עושה את שלו,‬
‫והעובדה שהוא כאן, ‬ ‫שכל זה קורה לו, ‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫אתה יודע מה הוא עושה אחרי עשר בלילה?‬
‫כן או לא?‬ ‫-לא.‬
‫אתה איתו אחרי חצות?‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫לא. היית איתו ‬
‫אחר הצהריים ב-12 בספטמבר בשנה שעברה?‬
‫ברור שלא.‬ ‫-אתה יודע מה הוא עשה?‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫אתה יכול ללכת.‬
‫אני אפסיד, נכון?‬
‫אני עומד להפסיד. תגידי לי וזהו.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כן, את כן.‬
‫כן, את כן. פשוט תגידי את זה.‬
‫ואין להם אפילו מושג מי אני.‬
‫לאף אחד בבית המשפט הזה אין מושג מי אני.‬
‫מה הם צריכים לדעת?‬
‫זה לא משנה.‬
‫הם לא יכולים לשמוע את זה.‬
‫אני לא יכול לבלות שם 25 שנה.‬
‫תקשיב לי.‬ ‫-לא, אני מתכוון…‬
‫אנחנו צריכים לחשוב על פתרון אחר.‬
‫כלומר, מה עוד? אפשר להגיש בקשה?‬
‫בקשה? על מה?‬
‫אני לא יודע, משהו שייתן לנו זמן.‬
‫תבקשי לבטל את התיק.‬
‫אין עילה לביטול.‬ ‫-אז עדים מומחים.‬
‫תודיעי להם שאני לא שייך לשם.‬ ‫-סטיב!‬
‫אני לא שייך לשם.‬ ‫-תקשיב לי.‬
‫לא! את לא יודעת, כי לא היית שם.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני עושה את כל מה שאני יודעת לעשות,‬ ‫ויש לנו סיכוי.‬
‫יש לנו סיכוי, בסדר?‬
‫ולא משנה מה יהיה פסק הדין, נמשיך לנסות.‬
‫נמשיך לנסות.‬
‫אתה יודע, יש לנו עד מומחה.‬
‫אתה.‬
‫אתה תצטרך לעמוד בדוכן.‬
‫אני צריכה שהמושבעים יביטו בך,‬ ‫ושאתה תסתכל על המושבעים, ‬
‫ותגיד שלא עשית את זה.‬
‫אתה יכול לעשות את זה?‬
‫בסדר.‬
‫החדשות הטובות הן שבובו הודה בתפקידו בשוד,‬
‫וזיהה את קינג כאיש החמוש.‬
‫החדשות הרעות הן שצילומי האבטחה‬ ‫צילמו אותך בבודגה,‬
‫והאישה העידה שהיא ראתה אותך עוצר ליד הדלת.‬
‫ואמרת לי שאתה מכיר את קינג.‬
‫אם לא נצליח להשיג מרחק‬
‫בינך לבינו בעיני חבר המושבעים, ‬
‫יהיו לנו כמה בעיות.‬
‫אם קינג יגיד ויעיד ‬ ‫שעשיתי מה שאמרתי שעשיתי?‬
‫הוא לא יעשה את זה.‬
‫הוא מסר הצהרה למשטרה ‬ ‫שהוא לא מכיר את בובו,‬
‫והתביעה יכולה להוכיח שזה שקר.‬
‫סטיב...‬
‫הדרך שבה אתה הולך לבלות את שארית נעוריך‬
‫תלויה בכמה שהמושבעים יאמינו לך.‬
‫הרמון.‬
‫אתה תקום היום או מה?‬
‫כמעט פספסת.‬
‫הבאתי לך משהו לאכול.‬
‫אז, אני מקבל "תודה"?‬
‫תודה.‬
‫המשפט אינו על מה אמיתי.‬
‫זה לא קשור למה שנכון.‬
‫זה על זה שאתה מכיר את עצמך.‬
‫כי הם, אנשים, עורכי הדין, חבר המושבעים...‬
‫כל מה שהם רואים זה עוד איש שחור‬ ‫עם גיליון הרשעות מהשכונה.‬
‫זה לא אתה, בנאדם.‬
‫זה לא מגיע לך.‬
‫אשאל אותך כמה שאלות.‬
‫כשאני אוהבת את התשובה,‬ ‫אשאיר את הכוס כלפי מעלה.‬
‫כשאני לא אוהבת את התשובה, אהפוך אותה.‬
‫אם אסובב אותה,‬
‫אתה תצטרך להבין מה לא בסדר ‬ ‫בתשובה שנתת לי. הבנת?‬
‫האם הכרת את ג'יימס קינג לפני ההליכים האלה?‬
‫לא.‬
‫כלומר, כן. בקטנה.‬
‫מתי דיברת איתו בפעם האחרונה‬ ‫לפני שהשוד התרחש?‬
‫בקיץ שעבר, אני חושב.‬
‫אני לא יודע.‬
‫הוא לא הטיפוס שאני מדבר איתו לעתים קרובות.‬
‫מר הרמון,‬
‫האם פעלת בתור תצפיתן בשוד הבודגה,‬
‫או שבדקת את הבודגה בכדי שהשוד יוכל להתבצע?‬
‫תראה, גבר.‬
‫כשאתה נכנס לבית המשפט היום, ‬
‫כל מה שהם אומרים הוא חסר משמעות.‬
‫הם לא יגידו שום דבר נכון.‬
‫זה לא אתה.‬
‫כל החלאות האלה, השרצים האלה, ‬
‫כולם אומרים שהם חפים מפשע,‬
‫אבל המערכת אומרת שכולם אשמים.‬
‫אז אתה רוצה לדעת מה ההבדל‬ ‫בין חף מפשע לאשם?‬
‫לעמוד על האמת שלך.‬
‫ותזכור, תמיד תסתכל על בן אדם בעיניים, ‬
‫רוזקו!‬
‫ההגנה קוראת לסטיב הרמון.‬
‫שים את יד שמאל על התנ''ך.‬ ‫הרם את יד ימין.‬
‫אתה נשבע לומר את האמת,‬ ‫את כל האמת ורק את האמת?‬
‫כן.‬
‫שב.‬
‫סטיב,‬
‫אתה יכול לספר לי איפה היית ‬ ‫ב-12 בספטמבר אחר הצהריים‬
‫במה שקשור לבודגה ששייך לאגינאלדו נסביט?‬
‫הייתי בדרך הביתה.‬
‫היה חם, אז עצרתי ליד הבודגה לשתות משהו,‬
‫ונתקלתי במר קינג כשנכנסתי לחנות.‬
‫אמרנו שלום,‬
‫נכנסתי ולקחתי משקה ואז הלכתי הביתה.‬
‫ידעת שמר אוונס ומר קינג תכננו‬ ‫לשדוד את הבודגה הזאת?‬
‫לא. לא היה לי מושג.‬
‫אז, הם מעולם לא פנו אליך ‬ ‫לשמש כתצפיתן על השוד?‬
‫לא, הם לא.‬
‫היית בכלל יודע‬
‫מה תצפיתן אמור לעשות‬ ‫בשביל לבצע שוד?‬
‫לא.‬
‫בכנות, לא.‬
‫תודה.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫מר הרמון, אתה מכיר את מר ג'יימס קינג?‬
‫אני מכיר אותו מהשכונה.‬ ‫-מדבר איתו הרבה?‬
‫פה ושם.‬
‫"פה ושם."‬
‫מתי דיברת איתו בפעם האחרונה לפני השוד?‬
‫אני לא זוכר בדיוק, אבל זה היה מזמן.‬
‫אולי בתחילת הקיץ שעבר?‬
‫כן. על מה דיברת איתו?‬
‫כלומר, אני לא יודע.‬
‫קשה לזכור כל שיחה שיש לך.‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫עצבני, מר הרמון? רוצה לצאת להפסקה?‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. דיברת עם בובו הרבה?‬
‫אולי אמרתי לו שלום,‬
‫אבל לא ניהלתי איתו שיחה.‬ ‫אני לא מכיר אותו כל כך.‬
‫אתה זוכר את העדות של מר אוונס,‬ ‫שהוא ראה אותך יוצא מהבודגה?‬
‫ממש לפני השוד. זוכר?‬
‫שמעתי מה הוא אמר.‬ ‫-זה מה שקרה?‬
‫הייתי בחנות.‬
‫תעבור איתי על זה שוב.‬ ‫נכנסת לחנות כי…‬
‫כי באתי מבית הספר,‬ ‫והיה חם, והייתי צמא,‬
‫אז נכנסתי לבודגה ולקחתי משקה.‬
‫נכון. אז היית צמא,‬
‫רצית משהו לשתות, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-קנית משקה?‬
‫כן.‬ ‫-איזה משקה שתית?‬
‫סודה מוגזת בטעם וניל.‬
‫וגברת הנרי אמרה שהיא ‬ ‫ראתה אותך עומד בדלת החנות.‬
‫היא העידה שאתה אותתת,‬ ‫הורדת את הכובע וניגבת את המצח.‬
‫לא ניגבתי את המצח או משהו כזה.‬
‫רק ניסיתי להתקרב לראות את האור ברחובות.‬
‫זהו זה.‬
‫רק עומד בפתח, ‬ ‫אתה עושה את זה לעתים קרובות?‬
‫עומד בפתח וצופה באור?‬
‫בתור יוצר סרטים, זה מה שאני עושה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אין שום דבר לגבי אות?‬ ‫הורדת את הכובע, ניגבת את המצח...‬
‫זה לא סימן?‬ ‫-לא סימן.‬
‫לא סימן?‬ ‫-לא סימן.‬
‫אולי זו האמת,‬
‫סימנת לשני האנשים האלה בשביל השוד. ‬ ‫זה נכון?‬
‫לא.‬
‫בוא נחזור למר קרוז לרגע.‬ ‫בסדר?‬
‫הוא העיד שאתה היית אמור להיכנס לחנות ‬ ‫ולבדוק אם יש שוטרים.‬
‫התנגדות.‬
‫כבודו, אני הבנתי שהעדות של מר קרוז ‬ ‫הייתה שהוא שמע שזה היה המקרה.‬
‫אני אחזור בי מהשאלה כפי שנוסחה, כבודו.‬
‫מר הרמון, אתה זוכר שאוסבלדו אמר‬
‫שהוא הבין שאתה התצפיתן על השוד?‬
‫שמעתי מה הוא אמר.‬
‫אז, לדעתך, מר קרוז גם משקר, נכון?‬
‫מישהו היה יכול לספר לו שאני מעורב, ‬ ‫אבל אני יודע שלא.‬
‫למען האמת, אני לא חושב ‬ ‫שאוסבלדו מחבב אותי.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫הוא קרא לי הומו על כך שהשתמשתי‬ ‫במצלמה שלי כדי לצלם בשכונה.‬
‫טוב, בוא נתמקד כאן, מר הרמון, בסדר?‬
‫כיצד אתה רואה את מר קינג כחבר או כמכר?‬
‫מכר.‬
‫מה לגבי מר אוסבלדו קרוז?‬
‫חבר או מכר?‬ ‫-מכר.‬
‫מה לגבי מר אוונס? ‬ ‫אתה מחשיב אותו כחבר או כמכר?‬
‫מכר, לרוב.‬
‫"לרוב". אבל אתה מכיר את כל המעורבים בשוד.‬
‫התנגדות!‬ ‫-התנגדות, כבודו.‬
‫הוא אמור לדעת.‬ ‫-מתקבלת.‬
‫חבר המושבעים יתעלם מההצהרה האחרונה.‬
‫אף אחד לא היה מעורב במעשה הזה‬
‫עד שחבר המושבעים לא מקבל את ההחלטה הזאת.‬
‫וכן, מר פטרוצ'לי, אתה יודע יותר טוב מזה.‬
‫הוא צריך לשבת.‬
‫אני מתנצל בפני בית המשפט, כבודו.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫סטיב, אתה יודע איפה מר קרוז, מר קינג ‬ ‫או מר אוונס גרים?‬
‫לא.‬
‫היית בבתים שלהם?‬ ‫-לא.‬
‫הם היו אצלך? פגשו את ההורים שלך?‬ ‫-ממש לא.‬
‫פגשו פעם את החברים שלך?‬ ‫-לא.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫אדם חף מפשע נרצח.‬ ‫בפראות, נרצח באכזריות.‬
‫אני לא אשאל מישהו שלא יודע קרוא וכתוב.‬ ‫אני מדבר אל כל האחרים כאן.‬
‫עכשיו, מר הרמון רוצה לעשות סרטים.‬
‫המורה שלו, מר סוויקי,‬ ‫מלמד אותו את מהות הסיפור.‬
‫אלה המילים שלו, לא שלי.‬
‫הוא לא רוצה להיות עיתונאי,‬
‫או היסטוריון חוקר שמספר את העובדות.‬
‫הוא רוצה להמציא דברים.‬
‫ובכן, זה קשור לעובדות ולראיות,‬
‫ולכן אתם כאן כדי לשפוט‬ ‫בלי רגש, בלי סימפטיה.‬
‫אל...‬
‫תתנו לאנשים האלה לשחק ברגשות שלכם.‬
‫סתום את הפה!‬ ‫-תיזהר! פחדת?‬
‫המדינה הציגה בפניכם ‬ ‫חבורה של פושעים שהודו.‬
‫אם הייתם פוגשים מישהו מהאנשים‬ ‫האלה ברחוב, הייתם מאמינים להם?‬
‫אני חושב שזה מדבר למי הוא מר אוונס.‬
‫הייתם סומכים עליהם?‬
‫לא הייתה לו בעיה לראות אדם חף מפשע נורה.‬
‫לא הייתה לו בעיה לאכול עוף לארוחת ערב‬
‫בזמן שאדם חף מפשע מת, נחנק בדם שלו.‬
‫בתחילת התיק הזה,‬
‫התביעה התייחסה ללקוח שלי כמפלצת.‬
‫סטיב הרמון הוא לא מפלצת.‬
‫אבל האנשים שהובאו לכאן כדי להעיד נגדו,‬
‫הם המפלצות.‬
‫ללקוח שלי, סטיב הרמון,‬
‫לא היה מה להרוויח בכך שהיה מעורב בשוד הזה.‬
‫והיה לו מה להפסיד.‬
‫אז אני שואלת אתכם, למה שהוא יעשה את זה?‬
‫למה שסטיב יהיה אי פעם בבודגה‬ ‫הזה כדי לבצע פשע כלשהו?‬
‫אתה לא חבר.‬
‫אתה כלום בשבילי.‬
‫בחור מהשכונה, מכר.‬
‫בכל רגע, אחי.‬
‫לפני.‬
‫יום.‬ ‫-הנה הוא בא, ממש כאן.‬
‫רואה, מה אמרתי לך?‬
‫היום.‬
‫יקירי. אחי!‬
‫חשבתי שאתפוס אותך באזור הזה.‬
‫הארלם.‬
‫מה קורה?‬
‫אתה יודע, אני בדרך הביתה.‬
‫מילה.‬
‫אחי, תבדוק את זה, נכון?‬
‫תיכנס לבודגה ותודיע לי ‬ ‫אם אתה רואה מישהו שם, ב'.‬
‫למה?‬
‫לעזאזל אתה שואל אותי למה?‬ ‫אני אומר לך.‬
‫תבדוק אם החוף פנוי,‬
‫צא ותיתן לנו אות או משהו. אני לא יודע.‬
‫אני צריך ללכת הביתה.‬
‫גבר, תפסיק לשחק איתי, ב'‬
‫ברצינות, גבר.‬
‫תיכנס לשם.‬ ‫זה לא ייקח הרבה זמן, כושי.‬
‫הבאתי את האופניים שלך.‬ ‫הכול טוב. קדימה, בנאדם.‬
‫אנחנו נהיה כאן.‬
‫למה אתה מחכה? זה קל.‬
‫בסדר.‬
‫חשבתי על הרגע הזה בעבר.‬
‫הרבה.‬
‫לקחתי 93 צעדים מהפינה הזאת במדיסון.‬
‫- מעדנייה -‬
‫אני לא…‬
‫לא ברחתי.‬
‫- אין כניסה עם קפוצ'ון או מסכה ‬ ‫אם כן זוהי הסגת גבול עכשיו -‬
‫דולר עשרים וחמש.‬
‫אתה חדש פה?‬
‫לא.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫אני מכיר את רוב הלקוחות שלי.‬
‫כן?‬
‫נתראה, גבר.‬
‫שיהיה לך יום יפה.‬
‫בסדר.‬
‫אני מאמין שכולם כאן.‬
‫לא משנה מה יקרה,‬
‫אנחנו יכולים להמשיך עם התיק שלך.‬
‫זה לא הסוף.‬
‫נוכל לערער.‬
‫בסדר.‬
‫התביעה מוכנה?‬
‫כן, כבודו.‬
‫הגנה.‬
‫מוכן, כבודו.‬
‫המושבעים הגיעו לפסק דין?‬
‫כן, כבודו.‬
‫האם הנאשם, סטיב הרמון, יקום בבקשה?‬
‫אנחנו, המושבעים, ‬ ‫מוצאים את הנאשם סטיב הרמון...‬
‫לא אשם בכל האישומים.‬
‫מה?‬
‫בהצלחה, בחור צעיר.‬
‫ישיבת בית המשפט ננעלת.‬
‫זה נגמר.‬
‫בוא לכאן, בוא.‬
‫בוא נלך הביתה.‬
‫אני עדיין שומע אנשים צורחים ‬ ‫ארבעה תאים מלמטה.‬
‫אני עדיין מרגיש את עיני השומרים עליי ‬ ‫כשאני ישן.‬
‫אני צריך לתפוס את האוויר סביבי לפעמים ‬
‫כדי להזכיר לעצמי שאני לא חוזר.‬
‫אבל אז אני חושב על הדם שעל הגוף הזה...‬
‫ואני מרגיש אשמה.‬
‫אני זוכר את 93 הצעדים האלה,‬
‫לא אמרתי לאף אחד,‬
‫קיוויתי שהכול ייעלם.‬
‫ילד,‬
‫גבר,‬
‫בן אנוש...‬
‫מפלצת.‬
‫זו תחושה נהדרת.‬
‫מה אתה רואה כשאתה מסתכל עליי?‬
‫תרגום כתוביות: גלי רוזן‬