Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ó, nő, ha tudsz Istennel beszélni
Kérdezd meg tőle El tudtalak-e valaha feledni
És a tengert
Ami szívem tükre
Hányszor látott sírni engem A szerelmed hűtlensége
Emilio, a pirítósok.
Tessék!
- A szalvé... - Hé!
Jaj! Igazad van. Új a szakács, és nem mondtam neki.
Mario! Emilio nem szereti a paradicsomot a kenyéren.
Értettem.
Sosem fogom megérteni, miért ezt kéred,
ha nem kened meg paradicsommal a kenyeret.
Ez a tiszta ízek élvezetéről szól.
Ezt kérem, mert szeretem a kenyér és a paradicsom ízét.
- Aha. - De ha összekeverem őket,
akkor egyik ízét sem élvezem.
- Te aztán szeretsz beszélni, mi? - Imádok.
- Ezt nem hiszem el! - Mit?
Évek óta először fordul elő,
hogy jön a reggelid, és nincs kész a szúdokud.
Ez nem szúdoku, hanem bűvös négyzet.
Tényleg? Nem tudom.
A japánok azt hiszik, ők találták fel,
miközben csak nevet adtak egy már létező dolognak.
Mindegy...
Ne, már fizettél, Emilio!
Hát...
- csak teszteltelek. - Hát persze.
Minden rendben?
Mire célzol?
Nem tudom, mintha más lennél.
Pedig nem.
Viszont te...
nem változol, megint állapotos vagy.
Látom, tévedtem. Ez itt a régi Emilio.
Jól jönne nektek a férjeddel egy kis szúdoku.
- Azaz bűvös négyzet. - Így van.
Én mondom, azok a számok nem helyesek!
Lehetetlen megoldani!
Sajnálom, fiam, de egyetemi matematikatanár vagyok.
Tudom, mit beszélek.
Adná a főszerkesztőt, kérem?
Halló?
Halló!
Emilio, felteszek magának néhány nagyon könnyű kérdést.
Nincs mitől tartania.
- Rendben? - Elnézést, de...
van oka arra, hogy úgy beszéljen hozzám, mint egy gyengeelméjűhöz?
Rendben.
Az én nevem Catalina.
De hívhat Catinak.
Tegezhetem, Emilio?
- Magázódjunk, köszönöm! - Akkor kezdjük!
Milyen évet írunk?
Kétezer-tizenhetet.
Milyen évszak van?
- Tavasz. - Nagyszerű.
Melyik városban vagyunk?
- Valenciában. - Nagyon jó.
Nagyszerű!
- És hol vagyunk most? - A börtönben.
Egész nap vizsgálnak, és nem hagynak elmenni.
Emilio...
kérem.
Ezt komolyan kell vennie, rendben?
- Kórházban. - Nagyon jó, Emilio.
Emilio, most képzelje el,
hogy van 30 pénzérméje. Látja őket maga előtt?
Ha a 30-ból ad nekem hármat,
magának hány marad?
Újra elnézést kérek, Cati, de...
bár nyugdíjas vagyok, matematikatanár is.
- Tudom, látom a kartonjában. - Egyetemi tanár.
Igen, olvastam.
Jó.
Nekem van 30, adok magának hármat, nekem 27 marad.
Nagyon jó. És ha ad még hármat?
- 14, 21, 18, 15, 12, 9... - Nagyszerű.
- ...hat, három, nulla. - Igen, látom, hogy...
Emilio, most...
meg tudná mondani, mi ez itt?
Látja? Így van!
Maga azt hiszi, hülye vagyok!
Mert nem tudtam megoldani egy bűvös négyzetet?
Az embernek még rossz napja sem lehet?
Nincs semmi baj az elmémmel!
Látja ezt a részt? Ez a hippokampusz.
Itt tárolódnak a legfrissebb emlékei.
Ezeket veszíti el először.
Aztán továbbterjed az elülső részre, amely a logikus gondolkodásért felel,
és ez hatással lesz a problémamegoldó képességére.
Hányszor látott sírni engem A szerelmed hűtlensége
Mindenhol kereslek, bárhová megyek Sehol rád nem lelek
Hát keresd máshol!
Mondtál valamit?
Ha énekelsz, nem tudok koncentrálni.
Az mi?
Egy bűvös négyzet.
Egy mi?
- Egy matematikai rejtvény. - Unalmas, nem?
Nem szeretem a matematikát. Nem értem, mi haszna.
A matematika mindenre jó.
Például erre.
Az S betű arányai geometriai alakzatok.
Az nem S, hanem egy L.
Nem úgy tűnik, mi?
Sosem fogom befejezni.
Utálok varrni.
Én olvasni szeretek és írni.
Az iskolában hímeztetik ezt a szüleinknek.
Ez a végtelen matematikai szimbóluma.
Mondhatod apádnak, hogy a végtelenségig szereted.
Jó ötlet!
Majd elérkezik az agya hátulsó részéhez, ahol...
a legrégebbi emlékei tárolódnak.
A matematika is egy nyelv.
Mesél, akárcsak a betűk.
- Margarita, ebéd! - Ez az anyukám.
Mennem kell.
Lemegyek a partra.
Ha szeretnél, gyere velem!
Nem tudok.
Tanulnom kell.
Vasárnap látlak!
Amúgy a nevem Margarita.
Ért mindent, amit mondtam?
Mi a megoldás?
Nem... Nincs megoldás.
Szeretnék beszélni egy hozzátartozójával.
- Nem. - Nem?
Nincs senkim.
Nincs családja? Unokaöccse? Távoli unokatestvére?
Senkim sem maradt.
Rodríguez doktor úr, hogy van?
Apa?
Elfelejtettem említeni a lányomat.
Biztosan elkezdődött...
a...
- Apa... - Szia!
Elnézést...
Apa?
Apa, mit keresel itt?
Annyira nehéz lett volna szólni? Elkísértelek volna.
- Elfelejtettem. - Persze.
Ez nem vicces.
Egyáltalán nem... Viszlát!
Nem vicces, mert itt dolgozom, engem itt ismernek.
- Elnézést! Köszönöm. - Nincs mit.
Mit gondolnak majd, ha azt hangoztatod, nincs családod?
Értékesítő vagy. Nem dolgozol egy kórházban sem.
- Orvoslátogató. - Az ugyanaz.
Nem ugyanaz, apa.
Egy pillanat! Doktornő?
Doktornő?
Várj!
Beszélnem kell vele.
- Jaj, doktornő... - Sajnálom, Julia.
- Épp sietek. - Csak egy pillanat. Nézze...
Tökéletes. Épp belefér a köpenyzsebbe.
- Köszönöm. - És toll is van benne. Igen.
Elnézést, még azt akartam...
Van egy fluorociklinünk, a legjobb a piacon.
- Jó, jöjjön be délután, és megmutatja! - Rendben.
Jó, köszönöm! Viszlát!
De ugyanaz.
Elvigyelek?
Ne!
- Hadd vigyelek el! - Nem kell.
Jössz ebédelni vasárnap?
Mondok valamit, ami megváltoztatja az életeteket.
Csak két szó:
„Jól fest.”
Megváltoztatja az életeteket.
Nem tudjátok, arra gondolok-e, hogy valaki ügyesen fest,
vagy jól fest,
azaz jól néz ki.
Jó.
Ma csak két szót mondok, amelyek talán megváltoztatják...
Blanca, mosd meg a kezed, és szólj apádnak!
Apa, gyere ki!
Megyek!
Minden nap ott bent gubbasztasz!
Túl fog főni a rizs!
Várjunk, Julia, ki csinálta a rizst?
Én tudom, túlfő-e vagy sem, nem?
Már megint a videók?
Tartozom a követőimnek.
Vigyázzatok, nagyon meleg!
Lássuk csak...
Kész is. Óvatosan, drágám...
Kicsim, tudod, hogy nem szeretem, ha az asztalnál telefonozol.
Mi kell még? Kenyér.
- És víz. - Viszem.
Kicsim, nehogy megbánjam, hogy vettem neked telefont!
Mondanál valamit a lányodnak?
Blanca, édesem... Blanca, a telefon.
Blanca...
Mit szoktunk mondani? Hogy a pillanatnak kell élni.
Élj itt és a jelenben!
Na, beszélgess a nagypapával!
Mi van?
- Figyelj... - Mi van?
- Alzheimerem van. - Tudom.
Kislányom, szedek neked egy kis salátát.
Ne, azt ne!
Add ide! Ide vele! Nem!
Ilyet nem ehetsz.
Hozzáadott cukrokat és telített zsírokat tartalmaz.
- Pattanásos leszel. - Enni sem lehet az asztalnál.
Basszus, itt semmit nem lehet.
Tudod, mit nem lehet? Csúnyán beszélni.
Jó?
És egy kis bort lehet inni?
Hát... nem. Nincs.
Apa, beszélgettem az orvossal...
és úgy döntöttünk, hogy a legjobb lenne...
ha hozzánk költöznél egy időre.
- Mi? - Lakhatnál Blanca szobájában.
- Mi? - Nem, semmiképp.
Vidd szociális központba, mint bárki más!
Kislányom, kérlek!
- Ezt nem kéne előbb megbeszélnünk? - Szívem.
- Apámnak szüksége van ránk. - Ez nem igaz.
- Miért nem hagyod, hogy segítsek? - Mert idegesítő vagy.
Elég bajom van anélkül is, hogy még téged is el kelljen viselnem.
Nagyszerű.
Köszönöm.
Bumm!
Emilio.
Egyetemi tanulmányok, színvonalas tanulmányok szólnak arról,
hogy gyógyíthatatlan betegségek nem léteznek.
Igen?
Minden itt van, a tudatalattinkban.
Mi magunk nem akarunk meggyógyulni.
Nahát!
Ha minden erőddel hiszel benne...
Minden erőt összeadva nullát kapsz.
Nesze!
Mit csinálsz?
- Ne! - Ne...
- Nem szoktál le? - Hadd szívjam el nyugodtan, kérlek!
Hol az öngyújtó?
Hol van? Add ide! Gyerünk!
- Itt van, add ide! - Enyém.
Jó? Ennyi.
Kérlek, hadd szívjam el nyugodtan!
Hagyni fogom, de előbb válaszolj egy kérdésre!
- Mi okból fogsz cigizni? - Mert szükségem van rá.
Nem azt kérdeztem, „miért”, hanem, hogy „mi okból”.
A „miért” csak az egódig visz, a kifogásokhoz...
A „mi okból” az igazi, belső motivációig vezet el.
- Hogy megnyugodjak. - Helyes, nagyon jó.
Jó, jól megy. Mi okból akarsz megnyugodni?
Hogy ne küldjem el a fenébe a beteg apámat.
- Add ide az öngyújtót! - Jól haladsz.
Mi okból nem akarod elküldeni a fenébe?
- Mert nem lenne helyes. Az apám. - Nem. Hiba. Nem azt kérdeztem, „miért”.
- „Mi okból”. Emlékezz! - Nem hiszem el.
Gondolj erre! Mi okból?
Az oka...
hogy...
jó lánya legyek.
Nem hagyja, hogy az legyek, pedig akarok.
- Szeretnék... - Jó. Lassan megérkezünk. Folytasd!
Folytasd velem, gyerünk!
Mi okból akarsz jó lánya lenni?
Mi az, amit apád csinál?
Hogy...
- Coaching. - Mi?
Az egy szakma, amit kitalált, hogy ne vallja be, munkanélküli.
- Szeretnék... - Érkezünk.
Mi okból akarod, hogy szüksége legyen rád?
Hogy büszke legyen rám...
Hogy érezzem, érdeklem, még ha csak egy kicsit is.
- Kérlek, hagyj cigizni! - Remek.
- Remek, drágám. - Kérlek.
- Nagyon büszke vagyok rád. - Én is rád, de kérlek,
- hagyj cigizni! - Nem.
Csak még egy dolog. Gondold át!
Gondolod, így apád jobban szeret majd?
- Igen. - Hát nem.
Édesem, ez nem lesz így.
Nem, érted?
Gyere ide!
- Kérlek! - Hé!
- Mi van? - Akkor mi okból szívnád el?
Sokáig tart még?
Szeretnék hazamenni,
mielőtt elfelejteném a hazautat.
Azt mondja, „mi okból”.
Az okból, hogy így tartja kedvem.
Meglett a bor.
Hát...
Átgondoltam, apa.
És jó, nem kell ide költöznöd.
De legyen mobilod!
- Mi okból? - Így van, Emilio, helyes!
Hogy nyugodt legyek, apa.
Nekem kell, hogy legyen mobilod, hogy mindig tudjam, merre jársz. Ennyi.
Tudod, hogy utálom ezeket a vackokat. Használni sem tudom őket.
Jó, ne aggódj! Majd Blanca megmutatja.
Miért én?
Mert te vagy a legjobb.
Ebben senkinek nincs több tapasztalata nálad.
- Nem igazság! - Nem is egészséges.
- Az efféle megsüti az agyad. - A tiéd már megsült, nem?
Egyél!
Hát ez?
Anyád nem először próbálkozik, hogy legyen mobilom.
Milyen cuki!
Ne forgass fel mindent!
Honnan tudod, melyik melyik? Nem látszanak a címek.
Tudom, milyen sorrendben vannak.
Na persze! Ez melyik?
Don Giovanni Mozarttól.
Tedd vissza, a helyére!
Oda.
Jó, hogy nem kell félned, hogy elfelejted a zene szövegét.
- Micsoda szerencse! - Na jó.
Mi lesz az órákkal?
Tanítanom kell valami újat, nem?
Neked nincs kedved tanítani, nekem meg tanulni.
Anyád nincs itt.
- Nem kell megtudnia. - Az anyám mindent megtud.
Okos vagy, de ezt mégsem tudod?
Nincs tévéd?
- Nincs. - Wifid?
Levennéd a hangot arról a vacakról?
Így nem tudok koncentrálni.
Mi az?
Egy játék.
Egyenlő számokat kell összeadni, amíg elérsz 4096-ig.
Lássuk...
Ki akarod próbálni?
Nem.
Biztos?
Hát, ha ragaszkodsz hozzá...
Basszus, nagypapa, király vagy!
Meg kell osztanom. A barátaim meg fognak őrülni.
De nem te csináltad.
Na és?
És mi mást...
lehet még csinálni ezzel a vacakkal?
Akarod mondani, „mit nem lehet”.
A mobiltelefon maga az Isten.
Mindent tud.
Láthatod, milyen idő lesz.
Ti öregek ezt csípitek, nem?
Jó...
lehet kémkedni bárki után,
- szexelni... - Mi?
A te korodban még csináljátok, nem?
Nem, amit azelőtt mondtál, a kémkedésre gondoltam.
Mindenki itt van.
Nem mindenki. Én nem.
Micsoda?
A Valenciai Egyetem professzora.
Egy prímszám felfedezője.
Levelet írtál egy újság főszerkesztőjének,
és panaszkodtál egy... Mi az a bűvös négyzet?
Mindez ott van?
Megmondtam, nagypapa:
Isten.
És ha azt írod be....
„Margarita Piquer García”?
Az meg ki?
- Egy barát. - Milyen barát?
Mit érdekel?
Kinél van a hatalom?
Jó. Egy gyerekkori barátom,
akit már évek óta nem láttam,
és kíváncsi vagyok, mi lett vele.
Lássuk! Margarita Piquer.
- Nagypapa, miféle barátaid vannak? - Nem, ez nem ő.
- Margarita korombeli. Vidd ezt innen! - Ja, akkor biztosan ő lesz az.
Mutasd!
Nem, ez a nő több mint 100 éves.
És te hány éves vagy?
Van más?
Lássuk...
Van itt még egy Margarita Piquer.
Ez egy lista navarrai irodalomtanárokról.
Irodalomtanár.
Igen, Navarrában.
Ott van, hol lakik?
Nem, azt nem.
Hát...
én azt hittem, minden ott van.
Nicsak, üdv a XXI. században, Emilio!
De jó!
Nagyon tetszik.
Remek.
Most már küldhetsz képeket, WhatsApp üzeneteket...
- Szia, apu! - Emlékezz, mit mondtam:
„Csak az bánthat, aminek ajtót nyitsz.”
- Azaz tegyek rá, hogy sántának hívnak? - Igen.
Nem.
Nem, kicsim, nem ezt mondtam.
- Ki hív sántának? - Senki, vicceltem.
- Később találkozunk! - Szia!
- Na, adj egy puszit! - Mindenki néz.
Adj egy öklöst!
- Szia! - Szia!
Laura, Lucía!
Sziasztok, lányok!
Kész a matekházid?
Ugye, milyen nehéz volt az olajos feladat?
Dehogy! Tök könnyű volt, nézd!
Ja, nem. A másikba tettem.
- A házim. Várj meg, légyszi! - Szia!
Apa, apu!
- Hülye vagy, vagy mi bajod, öregem? - A sértés félelem, jó? Düh.
- Ma hogy érzi magát? - Jól.
Akkor kezdhetjük?
Kétezer-tizennyolc, ősz, Valencia, kórház.
Emilio.
Ez nem így működik... jól tudja.
Teljesen jól vagyok,
és időt akartam spórolni mindannyiunknak, de...
gyanítom, nem tud mit kezdeni az idejével.
- Apa, kérlek! - De hát...
- Sajnálom. - Semmi baj.
Akkor ugorjunk az érmékhez!
Biztosan emlékszik, hogy van 30 pénzérméje.
Ha nekem ad hármat, hány marad?
- Apa? - Mindjárt, egy pillanat.
Nem kell sietni.
- Matematikatanár. Említette? - Igen.
- Egyetemi. - Igen, ezt is említette.
- Huszonhét. - Huszonhét.
- Hölgyem! - Igen?
Elnézést, csak egy kicsit... Néha nem...
Nagyszerű, Emilio.
És ha ad még hármat?
- Huszonnégy. - Huszonnégy.
- Kérem! - Elnézést, sajnálom.
Tudom, hogy apám nagyon jól tudja.
Bizonyítsd be neki, apa!
Nem kell sietni, Emilio.
Gyerünk, apa, hajrá!
Huszonegy, 18, 15...
- Tizenkettő... - Jó, nagyon jó.
Látja, ment neki!
Halló? Igen, elnézést, érdeklődnék,
hogy meg tudnák-e adni egy középiskolai tanáruk elérhetőségét.
Azt legalább megmondaná, hol tanított?
Bizalmas információ?
Értem, persze.
Elnézést, de...
Navarra kormányának oktatási hivatalával vagy a CIA-val beszélek?
Halló? Halló?
Mit keresel itt?
Jöttem meglátogatni a papámat.
- Beteg vagyok, nem hülye. - Jó.
Nem akarok ma hazamenni, sem látni apát.
Igen, teljesen együttérzek veled, de anyád tudja, hol vagy?
Írtam neki, és megengedte, hogy veled töltsem a délutánt.
Mi? Erről szó sem lehet.
El kell mennem valahová.
Nem vagy túl idős a vezetéshez?
És te túl kicsi, hogy egyedül járkálj?
Egy pillanat...
Navarrába mész?
Megkeresed Margaritát, igaz?
Ez amolyan öreges bakancslistás dolog a halál előtt.
- Hadd menjek veled, légyszi! - Mi? Nem.
- Na, nagypapa, légyszi! - Anyád megtudja, és megöl.
De így is, úgy is meghalsz, nem?
Na!
- Szó sem lehet róla. - De nagypapa...
Hogy mész egyedül Navarrába, ha újabban vécére menet is eltévedsz?
Ahogy az ember mindig is utazott.
Nézd!
Ezzel nem is kell emlékezned, hová mész.
Elvisz magától.
Az úti célja négy óra 21 percnyire van.
Ön a legrövidebb utat választotta.
- Mikor születtél? - Január harmadikán.
Város?
Te is teszteled, hogy kezd-e elmenni az eszem?
Milyen teszt? Regisztrállak a Facebookra.
Engem? Minek?
Hogy megtaláld Margaritát, ki kell derítenünk, hol lakik.
Szeretnéd, hogy aktiválja az Emlékeid?
A Facebook tud az Alzheimeremről?
Aktiválom, jól fog jönni.
Most... mosolyogj!
Támaszd meg a nyelved a fogaid belső részén!
De ez most micsoda?
Fotó vagy Rembrandt-arckép?
A profilkép a legfontosabb dolog, amit az ember valaha készít.
Érted?
- Nem akarsz tokát. - Persze, nem.
- Gyerünk! - Gyerünk!
- Kész. - Jól van.
Lássuk!
Az 1A kijárathoz a V-23-as út felé
Sagunto irányába használja a jobb oldali sávot!
Nézz a visszapillantó tükörbe!
Belenéztem.
Mi az? Pornográfia?
Nem.
Az én időmben, akik nem viseltek ruhát, azoknak nem volt rá pénze.
Ő a barátom. Én is szerelmes vagyok, tudod?
Paunak hívják, a VideoCalin ismertem meg.
- Barcelonában él. - Micsoda? Várj!
Úgy érted, még nem találkoztatok személyesen?
Nem. Vagyis de.
- Igen vagy nem? - Igen, de nem...
Egy szót se többet!
Az anyád hív. Felveszem, mert addig nem áll le.
Várj, ez videohívás! Így kell fognod a telefont.
- Jó? - Jó.
Halló?
- Apa! - Tessék?
Apa, hol vagy?
Itthon. Hol máshol lennék?
Ne fogd olyan közel a telefont, látlak anélkül is!
- De én téged nem. - Jó.
Jó. Ott van Blanca? Azt mondta, nálad alszik.
- Igen, itt van. - Szólj neki!
Nem, most... nem ér rá...
mert... a mosdóban van.
Mi? Mit csinálsz, apa?
Semmi különöset.
Folytassa az A-23-os úton 150 km-en keresztül!
Ezt követően hajtson ki...
Apa, mi szól a háttérben?
- A tévé. - Mi? Nem lehet.
Neked nincs is tévéd. Hol vagy?
Vigyázz!
Blanca? Kérlek, vedd fel a telefont!
Hol vagytok?
- Ki vagy? Nem ismerlek. - Apa, kérlek! Nem vagyok humoromnál.
- Szólj Blancának! - Nincs gyerekem.
Apa!
Basszus, nagypapa!
Jó, mit vártál?
Mindent megmutattál a telefonon, csak azt nem, hogy kell telefonálni.
Telefonálni? Te melyik században élsz?
Ön az ellenkező irányba halad. Újratervezés.
ÚJSÁG - ÉLELMISZER - ÜDÍTŐK
Szerintem neked a tompaszög áll a legjobban.
LOL.
Mi? Mit mondtál?
Ez mit jelent?
Bepisilek, dőlök a nevetéstől...
Ez olyan, mint a röhög a vakbelem.
Röhög a vakbelem.
Köszönöm, viszlát!
- Jó napot! - Jó napot!
Az ősi tragacs az.
Harminc euró.
Nagypapa, 30.
Gyerünk, fizetnünk kell!
Van valami baj?
- Nincs. - De van!
Nagypapa, ez nem vicces.
- Ismeri ezt a kislányt? - Nem.
Emilio, én vagyok az.
- Blanca. - Nem ismerem.
Alzheimer-kóros.
Add ide!
- Azt hiszem, hívnom kell a rendőrséget. - Ne!
Komolyan. Minden rendben. Igaz?
Bajba keversz minket, nagypapa.
- Beszéljen vele! - Üdv, hogy van?
Ne!
Felejtsd ezt el egy időre!
Indulás!
Jó.
Te jó ég, hogy néz ez ki!
- Tudsz így vezetni? - Igen.
Mi baja az autónak?
Nyomd erősebben a kuplungot! Úgy.
Apa, milyen benzint tankoltál?
Többféle van?
Nagy bajba, nagypapa.
Nagy bajba.
- Ne... - Nem lehet...
Igen.
Jól van.
Köszönöm szépen. Mindjárt látjuk egymást!
Hát ennyi.
Jön egy autómentő, elviszi szerelőhöz, és holnapra kész.
Holnapra?
Hogyhogy holnap? Nem lehet, hogy holnap...
Nem fogunk itt aludni.
Ez undorító, borzalmas, ne már!
Pedig de.
Nem én törtem össze a kocsinkat.
Ha az nem lenne szerelőnél, most hazamennénk, holnap visszajönnénk,
de így... igen, itt kell maradnunk, szívem.
Rátok nézek, és nem tudom, melyikőtöket okoljam jobban.
Ő a felnőtt.
- Ja. - Ő meg az egészséges.
Hé!
És te persze nem mondasz semmit a lányodnak, mi?
Ja, de, persze.
Elbeszélgetünk majd...
- amint hazaértünk. - Haza?
Szerinted ez várhat, amíg hazaérünk?
Bármi történhetett volna velük! Hová akartatok menni, mi? Hová?
Hová, apa?
Megkeresni életem szerelmét.
Tessék?
Apa...
Hova indultatok, Huescába?
Apa, anya nincs ott.
Tudom, hogy anyád meghalt.
Nem róla beszéltem.
Tessék?
Hatalmas bajba, nagypapa.
Én...
Szia!
Nézd, mit hoztam neked!
Anyád ne tudja meg!
Egy telefon!
Tizenhat giga? Komolyan?
Nem veszel meg 64-nél kevesebbel.
Drágám... ne, figyelj...
Blanca...
Édesem...
Szóval ez a...
- Margarita. - ...Margarita...
- egy gyerekkori szerelmed... - Igen.
...akibe mindig szerelmes voltál a tudta nélkül.
És elvetted anyámat, akit, mint megtudtam, nem szerettél.
De szerettem anyádat.
- Ja... - Nagyon.
De nem voltam belé szerelmes.
És most, 50 évvel később,
elmennél Navarrába
megkeresni ezt a nőt
azzal a szándékkal...
hogy...?
Tehát...
talán elvennéd, gyerekeket akarsz, családot?
Mit?
Csak látni akarom.
Ha annyira szeretted... miért nem mondtad el neki?
Sokat kellett tanulnom.
Ennek nem volt helye az egyenletben.
- Mi van? - Semmi...
Semmi.
Áldozat nélkül nem fedezek fel prímszámot.
Tudod, miért tanultam reál tantárgyakat?
Mert csak a matekházi megoldása közben voltunk együtt, apa.
- Ez nem igaz. - De.
- A kémiát is együtt csináltuk. - Ja, igen.
Mindegy, apa.
- Hagyjuk! - Várj!
Te mindig panaszkodsz... mert nem kérem a segítséged.
Jó, most kérem, hogy segíts.
Kérlek, lányom...
segíts megtalálni Margaritát!
Miért most?
Anya öt éve meghalt.
Miért nem akkor?
Mert el fogom felejteni.
Egész életemben igyekeztem nem gondolni Margaritára.
És most, hogy...
tudom, elfelejtem,
nem akarom.
Sajnálom, apa,
de nem árulom el anyám emlékét.
MOTEL - KÁVÉZÓ - ÉTTEREM - BOLT
Köszönöm.
- Mit csinálsz, kicsim? - Semmit.
Semmit?
Olyan jó semmit sem csinálni!
Használd ki, míg fiatal vagy, mert...
aztán felnősz,
és jönnek a kötelességek, a felelősségek...
Fontos kihasználni az élet minden szakaszát.
Ne siess túlságosan!
- Te is coach lettél, vagy mi? - Nem.
Csak akarom, hogy tudd, még nagyon fiatal vagy.
Nem kell rohanni, lesz időd még...
fiúzni. Vagy csajozni, amit akarsz.
- Ne! - De igen, drágám.
- Elég nyitott anya vagyok. - Tehát...
- Kutattál a telefonomban? - Nem.
Sosem tennék ilyet, drágám.
Lemásoltad a naplóm kulcsát, amikor ötéves voltam.
Jó, hát nagyon kicsi voltál.
Honnan tudtad a kódom?
Hát hogy? Naponta hússzor írod be.
- Ez az én életem! - Nem, nem a tiéd.
Én vagyok az anyád, az életed az enyém.
- Nem a tiéd. - Anya, utállak.
Utálsz? Nagyszerű.
Mondj valami újat, mert őszintén...
Valami újat?
Apának szeretője van, megcsal téged.
Nem rólam, rólad beszélünk.
- Hallottad, amit mondtam? - Rólad beszélünk.
Hol ismerted meg azt a fiút?
- Te tudtad... - A neten?
A neten ismerted meg? Ha igen...
- Baszki, anya! - Ne mondd ezt!
- Nem szeretem, amikor csúnyán beszélsz! - Te tudtad.
Hát igen, tudtam.
És?
Mit kéne tennem?
Mit tegyek? Váljak el?
Hát nem. Az nem igazságos.
Mert erősen küzdök, hogy összetartsam a családot.
És hogy boldog család legyünk.
Nem érdemlem meg, hogy ezt elveszítsem, mert apádnak lecsúszik a gatyája. Jó?
Mert én nem tettem semmi rosszat.
Talán ez a baj veled, hogy mindent túl jól csinálsz.
Apa, ideadnád a lekvárt, légyszi?
Persze.
Jó. Arra gondoltam...
hogy...
mivel korán hazaérünk,
mind elmehetnénk moziba, együtt.
Régóta nem néztünk filmet családilag.
Nekem nagyon tetszik az ötlet.
Nézhetnénk valami vígjátékot, azokat anya szereti. Ugye?
Ez nagyszerű terv.
Persze, szívem.
Ne, apa, nyugi!
Apa, add ide a csészét!
- Nem. - Apa, add ide! Apa!
Semmi baj.
MOTEL - KÁVÉZÓ - ÉTTEREM - BOLT
- Rossz felé mész. - Nem.
- Dehogynem. A másik irányba kell menni. - Nem.
Nem megyek rossz irányba. Navarrába megyünk.
Hogyhogy Navarrába? Nem lehet.
- Navarrába. - Nem lehet.
Holnap dolgoznom kell.
- Két tanácsadásom lesz. - Majd kifizetem.
Ez nem a pénzről szól. Az ügyfeleknek szükségük van rám.
Szóval nem fizetnek.
- Akkor mehetünk. - Igen.
Emilio, komoly passzívagresszió-problémád van,
tudtad, ugye? Tisztában vagy vele?
Azta, és én meg azt hittem, Alzheimerem van!
Navarrában hova megyünk?
Hát...
Navarrába.
Csak úgy általában.
Csak úgy általában? Nagyon jó.
Még jó, hogy nincs rám szükségetek.
- Bocsáss meg, anya, kérlek! - Navarrába!
Bocsáss meg!
Szia, Blanca!
Jól vagy?
Ma alig voltál elérhető.
Fontos hírem van. Az unokanővérem esküvője Valenciában lesz.
Ahol te élsz!
Találkozunk?
Tudod, így nem tudok koncentrálni, Margarita.
Apa,
az egy dolog, hogy...
segítek megtalálni Margaritát,
de, hogy az orrom alá dörgölöd a nevét, az más tészta.
- Szerintem ez most komoly. - Mi?
Apa, ki ő?
Margarita.
Nem, apa, ő nem Margarita.
Ő az unokád. Mi a neve az unokádnak?
Apa?
- Anya, hagyd! - Nem, nem hagyom.
Nem hagyhatjuk, hogy így elrugaszkodjon a valóságtól.
Gyerünk, apa, gondolkodj!
Mi az unokád neve? Gyerünk!
Gyerünk!
A kislánynak igaza van. Hagyd!
Nem hagyom annyiban. Apa.
Sánta.
- Mit mondtál? - Nagypapa, nem!
Zokni.
Nem, apa, nem.
Fehérke, Fehér...
Blanca!
Blanca. Nagyon jó, pontosan!
Így van, apa!
Látjátok, hogy tud ő, ha akar?
Blanca, helyes.
Ha megérkezünk, nem fogja tudni, mit mondjon.
Kétezer-tizennyolc,
ősz,
- a semmi közepe. - Nagyszerű.
Jól van, jó.
Mi a baj?
Zavarban vagyok.
- Ne már, apa! - Nagypapa!
Ne most szégyenlősködj!
Fel kell vennünk, hátha később elfelejted.
Nem tudom, mit mondjak.
Ehhez mit szólsz?
Az életem azelőtt olyan volt, akár a sötét éjszaka,
de jöttél te, és...
akár egy meteor,
beragyogtad a csillagaimat.
Nem. Ennek nincs sok értelme, mert a csillagoknak van saját fényük.
Nincs szükségük más égitestre, hogy ragyogjanak. Nem.
Jó, apa.
Gondolkodj!
Mit szerettél Margaritában?
Mitől olyan különleges?
Mitől volt az?
Ő olyan...
mint a pi szám.
Ezt vedd fel!
Azért szeretem annyira a matematikát,
mert tiszta logika.
A számok...
észszerűek, kiszámíthatóak.
De hirtelen...
ebben az összhangban
megjelenik a pi szám.
Egy szám, ami...
rejtélyes, végtelen.
Egy szám, ami él.
Kialakítja a saját útját, anélkül...
hogy mintákat követne.
És ez teszi, hogy a matematika nemcsak logika,
hanem varázslat is.
Ezt volt nekem...
Margarita.
Varázslat.
- Ez gyönyörű. - Jó.
Ennek biztosan nem tud ellenállni.
- Gondolod? - Igen.
Nem, te voltál!
- Egy víziló uniformisban. - Vízilónak neveztél?
Micsoda?
Az unokám sánta, de nem kövér.
Nagypapa, ma már másodszor hívsz sántának.
Nem.
Pardo professzor, nem emlékszik rám? Egy víziló uniformisban.
Már megint a víziló...
- Fiatalember, maga részeg? - Mi?
Drágám, fogd meg!
Anya, ez a férfi kövérnek nevezett.
Vízilónak, egészen pontosan.
- Tessék? Ez igaz? - Nem.
Ez a férfi tanított az egyetemen, és...
csak szerettem volna üdvözölni.
Neki hála, felfedeztem, milyen izgalmas a matematika.
Igazából ezzel is foglalkozom.
Én is tanár vagyok.
Értem.
Nézze! Az a helyzet...
Nem tudom, miféle félreértés történt, de...
- az apám nincs jól. Érti? - Nagyon sajnálom.
Nem, ne aggódj! Biztosan szeretetből mondtad.
- Ez látszik. - A matek izgalmas?
Biztosan részeg.
Viszlát!
Rezeg ez az izé.
Mutasd!
Nagypapa, bevettek a navarrai tanárok csoportjába.
- Tényleg? - Nézd!
Komolyan?
Na?
Mi az?
Ő az?
- Igen. - Mutasd!
Lássuk!
„Az Estella Gimnázium tanárai az iskola évfordulóján.”
Már tudjuk, hol dolgozott. Ugye?
Ott megkérdezhetjük.
- Nem. - De.
- Mi van? - Odamehetünk,
de nem ma, mert szombaton nincs ott senki.
Ő egy faluban élő 70 éves nő.
Egy helyen biztosan ismerik.
Jó napot kívánok... Paqui!
Nézze...
egy nagyjából 70 éves hölgyet keresünk, aki talán a pácienseik közé tartozik,
és a neve Margarita Piquer.
Érdeklődnénk, meg tudná-e adni a címét.
Ez bizalmas információ.
Igen, de...
Valenciából jövünk csak ezért.
Hosszú utunk volt.
Ráadásul...
kollégák vagyunk.
- Maga ápolónő? - Nem.
Orvos?
Orvoslátogató.
Értékesítő.
- Nem, az nem ugyanaz. - De ugyanaz.
- Hess! - Mit „hess”?
Menjenek odébb! Mások várnak a sorukra.
Hallgasson ide...
Látja ezt az embert?
Ő az apám.
Beteg.
És meg fog halni.
És nincs időnk. Úgyhogy, kérem,
sürgősen kell nekünk az a cím.
Mondjon valami újat!
Komolyan mondom...
Na jó, nem akartam idáig jutni, de...
Mindezek az orvosokat illetik meg.
De ez esetben kivételt teszek miattad, Paqui.
Mit szólsz?
Mit is mondott, honnan jött?
- Valenciából. - A korrupció hazája.
Nézze, ezzel nem esik le!
Aranyos, ugye? Nézze!
Nem esik le.
Hoppá!
Leesett.
Mit szól?
Következő!
Hát ennyi. Köszönöm.
- Elnézést, hölgyem! - María!
- Mit csinálsz? - Én jövök.
- Ne ronts a helyzeten! - Ne...
Paqui, elnézést, feltehetnék egy kérdést?
Ugye, maga korábban vidám volt?
- Jaj, ne... - Az a fajta ember volt,
aki valami hasznosat akart csinálni, előrébb jutni, nyomot hagyni...
Ugye? Ezért tanult ápolónőnek.
Hogy segítsen másokon. Ugye?
De az emberek... Az emberek nem mindig hálásak,
nem vagyunk hálásak Paquinak, a kollégáinak a munkájukért.
- Odalett a lelkesedés, Paqui. - Ne...
De biztosan felmerül benned, mi lett a lánnyal, aki voltál.
Aki annyira aggódott másokért, úgy akart segíteni...
„Vajon meghalt bennem?”, kérdezed.
Én mondom, nem, Paqui.
Nem halt meg benned, ott van,
pontosan ott van, én látom.
És tudod, mit, Paqui?
Ennek a férfinak szüksége van rád.
Igen.
Add meg nekünk azt a címet, Paqui!
Paqui! Paqui!
- Gyerünk, Paqui... - Paqui!
- Gyerünk... - Gyerünk, Paqui!
Gyerünk, Paqui, menni fog!
Gyerünk, Paqui!
Nem vagy az a megkeseredett köztisztviselő,
akinek mind hiszünk, bizonyítsd!
Gyerünk!
Ne...
Ki innen!
Kifelé!
Azonnal!
Ezt itt hagyom, ajándék.
Köszönjük.
Elszúrtam.
Menjünk!
Mit csinálsz?
Amint hazaérünk, költözz el!
Legalább megpróbálhattad volna titkolni.
Nem értem, hogy tehettél velem ilyet.
Nem értem, miért tetted.
Nem „miért”.
Most komolyan...
- Nem. - Nem „miért”. Kérdezd meg!
- Ez nevetséges... - Jó, akkor ne!
Nyugi, majd én megkérdezem magamtól.
Felipe, mi okból léptél félre?
Hogy rajtakapj, Julia.
Hogy rajtakapj, és végre elhagyj.
- A nagypapa nincs az ágyában. - Mi?
Eltűnt.
Egy pillanat!
Apa?
Apa!
Ez nem igaz, nem lehet igaz...
Emilio!
Apa!
- Elnézést. Az apám? Állítólag itt van. - Igen, ott.
Apa.
Apa, hogy vagy?
Jól.
Mi történt? Eltévedtél?
Tudod, ki vagyok?
Igen, lányom, tudom. Nincs semmi bajom.
Akkor mit csináltál a falu közepén pizsamában ebben a hidegben?
Basszus, de megijesztettél!
Azt hiszem, már nem akarom látni Margaritát.
Micsoda?
Elég volt.
Mi van?
Nem.
Nem. Tehát...
emiatt az utazás miatt
tönkrement a házasságom,
- a lányom pedig utál engem. - Igazad van.
Nem kellett volna ide jönnünk.
Sajnálom.
Én sajnálom.
Apa, egy kérdés.
Mi okból akartad meglátogatni Margaritát?
- Már mondtam. Mert... - Nem. Nem „miért”.
- „Mi okból”? - Te is, lányom?
Igen.
Hallgass ide!
Mi okból?
Hát...
Hogy tudjam, ő is gondolt-e rám...
mindez idő alatt.
Ha csak egy kicsit is.
Jó.
Hát ki kéne deríteni. Nem?
Megyünk?
- Köszönöm. - Gyerünk!
- Fáradt vagy, apa? - Egy kicsit.
Viszlát, Paqui, viszlát!
Mi az?
Margarita címe.
Apa.
Jaj, Paqui!
- Jól van. - Kösz, Paqui.
Tudtam, hogy maga nem megkeseredett köztisztviselő.
- Apa... - Menjenek!
- Mielőtt még megbánom. - Apa...
Ez bók volt.
Viszlát, köszönjük!
De hideg van!
Basszus!
Blanca, kérlek, megmondtam...
- Basszus! - Hé!
Basszus!
- Nagyon jól nézel ki! - Köszönöm.
- Hát ez az öltöny? - Különleges alkalmakra van.
Apa, egy kérdés.
Ez nem az esküvői öltönyöd, ugye?
Kétezer-tizennyolc,
ősz, Navarra,
Margarita háza.
Margarita?
Ez nem Margarita.
Margarita nem ilyen öreg.
Nem mindenkinek áll jól az idő.
Elnézést!
Ön Margarita?
Nem, Angustias.
Megmondtam.
Jó... ne haragudjon, egy hölgyet keresünk, akit Margaritának hívnak.
Azt mondták, itt lakik.
Itt?
Nem.
- Nem. - De azt hiszem, így hívták a nőt,
akitől a házat vettük.
Várjon!
Abundio!
Mi van?
Hogy hívták a nőt, akitől a házat vettük?
- Honnan a francból tudjam? - Igen.
Margaritának hívták,
de a férje nevére nem emlékszem.
Nagypapa, férjnél van.
Hát... nem is vártam el, hogy apáca legyen.
És tudja, hova költöztek?
Egy másik házba.
Megkönnyebbülés tudni, hogy nem egy hajóra vagy űrhajóra.
Antonia unokatestvérem fia munkanélküli lett, most egy hajón lakik.
Szelektív a hallása.
Igen, de...
tudja, hogy hol van az új háza?
Abundio!
Süket, mint az ágyú, fárasztó. Várjanak!
Abundio!
- Mi van? - Mindegy.
- Hol laknak most? - Kik?
- Akiktől a házat vettük! - Honnan a francból tudjam?
Megvan az elérhetőségük?
Neked megvan a telefonszámuk?
- Kiké? - Akiktől a házat vettük!
- Honnan a francból tudjam? - Mit mondott?
Semmit, hagyjuk! Köszönjük.
Nincs mit, kedvesem.
Akkor...
Kik voltak ezek?
Honnan a francból tudjam?
Egy üveg tequila, hogy elfelejtsem
A nőt, aki elárult engem
Emlékezni nem akarok rá sohasem
Iszom, hogy bánatom eltemessem
És itt hagyjam ebben a...
Igen, így jobb.
Vasárnap látlak!
Emilio!
Amúgy a nevem Margarita.
Na, add ide!
Vigyázz magadra!
Te is.
Mozart?
Mozart.
Hát persze.
És ez?
Nagypapa, felcímkézzük őket.
Fogjuk Vivaldit, és ideragasztjuk.
Fogjuk Mozartot...
és ideragasztjuk.
- Fogjuk Bachot... - Mint a címkék a Facebookon.
Így van.
Mint a címkék a Facebookon. Ez az, nagypapa.
A tört az egyenlő részekre osztott egység részeinek száma.
Két szám jelöli, ezeket törtvonal választja el egymástól.
Nagyszerű!
ÉHES VAGYOK.
Az egy mobiltelefon az én órámon?
MEGVAN A CÍME?
Blanca Molina Pardo!
Kifelé az órámról, azonnal!
Miért vagy ébren ilyen későn, kicsim?
Mi a baj?
Figyelj, anya!
Mi az?
Tudom, hol lakik.
Ki?
Margarita.
Hogy derítetted ki?
Emlékszel Paura a telefonomból?
Akiről azt mondtam,
- hogy talán sorozatgyilkos vagy öreg... - Nem a lényegre figyelsz.
Mi van Pauval?
Pau ismer valakit, aki ismer valakit, aki ismeri.
És?
Csak akkor adja meg a címét, ha találkozunk.
Úgy érted, megint el kell utaznunk a nagyapáddal?
- Mert én őszintén... - Nem.
Akkor?
Pau Valenciában van az unokanővére esküvőjén.
De ez csodálatos! Ez nagyszerű hír!
Hát...
Mi az?
- Nem mondtam el neki. - Mit?
Gyere ide!
Figyelj!
Tudod...
amikor születtél...
azt mondták, sosem tudsz majd járni.
Tudod, ugye?
De nézd meg!
Sosem láttam senkit,
aki nálad peckesebben járt volna.
Mitől félsz, te harcos?
Harcos.
Férjhez mentem! Nagy tapsot a menyasszonynak!
Gyerünk!
Micsoda táncos menyasszony! Gyerünk, mindenki!
- Szia! - Szia!
Blanca vagyok.
Blanca.
Én meg Tomás.
Nem kell másnak kiadnod magad.
Ha nem tetszem, megmondhatod.
Nem értelek.
Blanca. Szia!
Pau vagyok.
Jó, én meg Blanca.
Ő az unokatesóm.
Pau?
Kicsit túlzásba vitted az Instagram-filtereket, nem?
Te sem voltál teljesen őszinte, nem?
Mire gondolsz?
Hát a...
A csökkent mozgásképességedre.
Gyerünk, mindenki!
Miért akartál annyira találkozni?
Untam a színlelést.
És Tomásnak csaja van, folyton képeket tölt fel vele.
Kifogytam a képekből.
És most?
Igen, ez az, gyerünk!
Tud ám ez a menyasszony!
Táncolhatunk.
Nem.
Miért nem?
Mert nem.
Nem táncolok nyilvánosan.
Mozgassátok a csípőtöket!
Apa, mit csinálsz?
Mi?
Táncolsz.
- Én nem táncolok. - De, táncolsz.
Nem táncolok.
De, apa... látod ezt?
- Ez tánc. - Ez a tánc. Gyere!
Erre nem így táncolnak.
Megengeded, szépségem?
Ki kéri a mikrofont karaokézni?
Apa.
Egy mikrofon!
Ó, nő, ha tudsz Istennel beszélni
Kérdezd meg tőle El tudtalak-e valaha feledni
Nem akarnak már csókolni
És te... ki tudja, merre jársz
Ki tudja, kivel hálsz
Oly' távol vagy tőlem
Jól van.
És te
Ki tudja, merre jársz
Nagypapa... Margarita!
Valenciában lakik! Megvan a címe!
- Menjünk! - Valenciában?
Nagy tapsot a művész úrnak!
- Szia! - Szia!
- Tessék!
Vegyél magadnak pár inget!
- Apa! - Igen, jövök!
Éljen az ifjú pár!
Biztos, hogy ez az?
Igen.
- Jól vagy, apa? - Jól vagyok.
- Igen? - Igen, jó napot!
- Üdv! - Üdv!
Elnézést, az apám azt a házat keresi, ahol gyermekként a nyarakat töltötte,
és azt hisszük, ez az. Esetleg megnézhetnénk?
Sajnálom, de ez mindig is a mi házunk volt.
Mit csináljunk, apa?
- Elnézést! - Igen?
Használhatnám a mosdót?
Prosztataproblémák.
Tudom, miről beszél.
Jöjjenek!
Milyen szép!
A mennyezet és minden.
A feleségem és én felújítottuk, de megtartottuk az esszenciáját.
- A mosdó ott van. - Köszönöm.
Mivel ilyen kedves volt, hogy beengedett minket...
- Add neki... - ...ajándékba...
- Ne, kérem! Ne érezze kötelességének! - Nézze, milyen szép!
Margarita.
Emilio vagyok.
Emilio Pardo.
A bűvös négyzetes fiú.
Mennyi az idő?
El kell mennem a boltba, mielőtt bezár.
Ki vagy te?
És ez, Lorenzo, ami egyszerű öntapadós cetlinek tűnik...
mágnes.
Jól jönne, hogy üzenjek rajta a feleségemnek.
- Persze, a magáé. - Köszönöm.
Mióta beteg, sok ilyet használok.
Miben szenved?
Szenilis demenciában. Előrehaladott stádium.
Már a tükörben sem nagyon ismeri fel magát.
Apa.
Még mindig rendkívüli nő, nem gondolod?
Sajnálom, apa.
- Mit csinálnak itt? - Semmit.
Eltévedtem, de már megyünk.
Sosem szeretett varrni.
De újabban mást sem csinál.
Olyan, mint egy S betű.
Ez egy L betű.
Mint Lorenzo?
Igen.
- Szia! - Szia!
- Nem szereted jobban szúdokut? - Nem.
Nem szeretem a lencsét.
Nem szeretem a lencsét, és ezt te is tudod, Carmen.
Apa.
Nem anya vagyok.
A lányod vagyok.
Nekem nincs lányom.
De van.
Anya, mindegy, hagyd!
Nem mindegy.
- Apa, nézz rám! - Anya!
Apa, a lányod vagyok, Julia.
Nekem nincs lányom! És nem szeretem a lencsét!
Jó.
- Jól vagy, kicsim? - Igen.
Semmi baj, apa.
Semmi baj, ne aggódj!
Nem!
Ne, apa! Apa, nyugi!
Apa.
Igen? Lássuk...
Finom?
- Nagyon finom. - Igen? Tessék!
Nincs bor?
Mi a baj, apa?
Mi az?
Apa, mi a baj?
Nyugi!
Jól van. Minden rendben, apa.
Nézz rám!
Milyen évet írunk, Emilio?
Apa.
Gyerünk!
Kétezer-tizenkilencet.
Julia.
Egy kicsit nehezebben megy neki.
Adjon neki egy kicsit több időt!
Julia...
A pénzérmés feladat jól megy neki.
Próbálja az érmékkel!
Abba kell hagynod.
Abbahagynom?
De nem tudom elengedni.
Nem megy.
Sír?
Miért sír?
Semmi baj, Emilio. Ne aggódjon!
Értem.
Tegezhetsz ám, ha szeretnél.
A mai óránk témája
a parciális integrálás.
Egy integrálási módszer,
amely a függvények egy termékének származékán alapul.
- Apa. - Anya.
Ne! Hagyd!
Pardo professzor.
Tessék, hölgyem?
Hogy alkalmazhatjuk a parciális integrálást?
Örülök a kérdésének, hiszen ez kétségkívül csodálatos téma.
A parciális integrálás.
A parciális integrálás képlete a következő.
Nehéznek tűnik megjegyezni, ugye?
De nem az...
ha használjuk a képzeletünket.
Ubul... derül...
egy víziló... uniformist... visel
valahol... a dombok...
után.
A víziló!
Valaki...
egyszer azt mondta nekem...
hogy akárcsak a betűk, a matematika is...
nyelvet alkot.
Úgyhogy beszéljük!
Hölgyeim és uraim.
Egy, kettő, három. Mosoly!
Jó.
Most adjunk neki puszit!
Lássuk!
Az utolsó, apa.
Jó.
Ebből a szögből tokám van.
Nem számít, nagypapa.
Elmegyünk, apa.
Jól van.
- Gyerünk, nagypapa! - Gyere, apa, segítek!
Így ni!
Gyere, kelj fel!
Jól van.
...merre jársz
Ki tudja, kivel hálsz
Oly' távol vagy tőlem
Így nem tudok koncentrálni.
Mondtál valamit?
Az mi?
Unalmas, nem?
Egy kicsit.
Lejössz a partra?
Amúgy a nevem Margarita.
Az enyém Emilio.