Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Vi kan åka iväg nästa helg.
- Vart? - Jag vet inte. Trouville?
Deauvilles förorter?
Eller kanske Honfleur. Där är det fint.
- Eller hur? - Ja.
Vi hittar ett fint hotell,
vi äter middag vid hamnen. En skaldjurstallrik.
- Kom du? - Promenader, massage...
Va?
Vadå "va"?
- Jag förstår inte. - Jag frågar om du kom.
Ja, hörde du inte det?
- Jo, jag hörde det. - Så, vad?
Jag kom inte.
Du pratar alltid efter sex.
Du småpratar.
Du är glad.
Vad är det här? Försöker du göra mig förbannad?
Förlåt, jag mår faktiskt bra.
Ja, du mår bra.
Som nån som har avslutat ett jobb, eller som är klar med hushållsarbetet.
Föredrar du att jag surar?
Ärligt talat, ja.
- Det känns som om jag lever i en fars. - En fars?
- Ja. Förlåt. - Verkligen?
- Jag är trött på att knulla i mörkret. - Du vill alltid släcka lamporna.
Ja, det hjälper.
- För att tänka på nån annan? - Nej.
Va? Vad trevligt.
Nej, jag tänkte på oss.
Jean-Louis.
- Vi har varit tillsammans i 17 år. - Jag vet.
En relation handlar om vilja, kompromisser, tålamod.
Inte bara passion. Du borde veta det i din ålder.
Om du vill förstöra allt på grund av din fåniga nostalgi, varsågod.
Du är så självisk.
Varför ljuger du? Varför fejkar du dina orgasmer?
Är det lögn?
- Ursäkta, men det är lögn. - Jag skyddar oss och dig.
Under tiden hoppas jag också att det blir som förr.
Ställ inte frågor du inte ställer dig själv, okej?
Så, hur kan vi ha bättre sex?
Älskar du mig?
Älskar du mig fortfarande?
Jag kan fråga dig samma sak.
Låt oss inte lasta av allt sådär. Det är oanständigt. Vi är inte amerikaner.
Så du bestämmer när vi pratar allvar och inte?
Fan, vad jobbig du är!
Jo, säkert.
Du är jobbig. Vi kan ändå inte prata.
Och du lyckas alltid förstöra allt.
Du gör mig förbannad.
Vi måste boka Honfleur snart.
Det blir fullbokat under helgdagarna.
Jean-Louis, den mjuka pedalen, tack.
- God kväll. - God kväll.
- Har du bråttom? - Ja.
Vi kan vara snabba.
- Nej, tack. Jag söker inget. - För att du har hittat det?
Nej, för... Jag ska hem. Jag rastar bara hunden.
Var är hunden?
Han har gått i förväg
för han sticker iväg när vi nästan är hemma.
Till skillnad från husse.
Hur mycket har du?
Jag har alltid undrat hur mycket ni tar betalt.
Åttio för knull, femtio för sug.
Sug?
En avsugning.
Just det.
Nej, jag...
Nej, jag vet inte.
Nej, det är inte riktigt... min grej.
Jag ser inte mig själv...
Skogen och allt det där.
Att sätta ett pris på det är...
Vänta.
- Vänta lite. - Vad är det?
Min hårnål...
Helvete!
Din vigselring sitter fast i min hårnål. Försök att ta bort vigselringen.
- Det går inte. - Den kan glida av.
Nej, jag gör det. Ursäkta.
- Sådär. - Bra.
- Varsågod. - Tack.
- Förlåt. - Sånt händer.
- Jaså? - Kom igen.
Nej, det är lugnt. Oroa dig inte.
- Vill du inte komma? - Jo, helst.
Men det är okej.
Du kan behålla dina 50 euro.
Tja, ja.
- Tack så mycket. - Vi ses.
Den vägen.
- Vart? - Vi kom därifrån.
- Därifrån? Okej. - Ja.
- Tack. - Ingen orsak.
- Hej då. - Vi ses.
Var har du varit?
Jag ville ha lite luft.
Lite luft? Tror du inte att jag vet?
Du stinker av cigarettrök, älskling.
Ett ögonblick.
- Hej, herr Bordier. - Tack, Virginie.
Vi tog bort videon från YouTube, men den blev viral.
Den delas ständigt. Den är på WhatsApp och sånt där.
Hela skolan har sett den. Stäng av mobilen.
Ingen borde ha sett den.
Det är inte problemet. Respektera din familj, om inte dig själv.
- Jag tänker inte gå på föräldramöten. - Oroa dig inte.
Er familj har rätt att raderas från nätet.
Mitt jobb är att verkställa det, juridiskt och teknologiskt.
Mina team ser till att videon försvinner, okej?
Oroa er inte. Så, Marie...
Vad heter din... partner i videon?
Théo de Challonge.
Théo de Challonge. Bra.
Clément Boursier.
- Bra. - Hugo Pélisson.
Louis d'Esclapière.
Vi ska skicka ett brev till föräldrarna och försöka komma överens.
Samtidigt ska vi kolla upp alla plattformar
där föremålet för tvisten kan tänkas finnas.
Även TripAdvisor.
Hur sa?
Hon har betygsatts på TripAdvisor.
- Vilket betyg? - Det är oväsentligt.
Ja, förlåt.
Trip...
Jag varnar dig. Du betalar med dina besparingar.
- Nej. - Jo!
Jag förstår inte den här generationen. De fläker ut sig.
Inget integritet, inget privatliv.
Jag vet inte det. Det är pojken, jag menar pojkarna,
som inte respekterade upplevelsen genom att dela videon.
Va? "Respekterade upplevelsen"?
Min dotter låg med fyra killar. Gör det inget?
Bara en tanke. Hon kanske försökte...
...omedvetet...
...att såra dig så mycket hon kunde.
- Jag behöver en advokat, ingen psykolog. - Du kan behöva både och.
En advokat kan behöva också behöva en psykolog.
- Sant. - Upp med dig.
Herr La Rochène.
Tack.
Okej. Inte så stilfullt. Det passar inte en japansk restaurang.
Restaurangen ägs av en kines.
Det visste jag inte. Det låter rimligt.
Varför? Är kineser mindre stilfulla än japaner?
Det sa jag inte.
- Det vore rasistiskt. - Har du aldrig rasistiska tankar?
- Helst inte. - Samma här. Jag anstränger mig.
Om jag vore rasist skulle jag inte anstränga mig.
Men du har rasistiska tankar.
Jag har en liten debatt i huvudet.
Jag håller aldrig med om min rasistiska tanke.
Men för två minuter sen sa vänster-bohemen att kineser inte är stilfulla.
Det sa jag inte.
Jag får tycka att det är vulgärt med en naken kille i mitt glas.
Det är inte rasistiskt.
Så lät det inte när transan sög av dig.
Det där är oschysst. Jag berättade saker och du...
Jag visste inte att han var det.
Det är poängen med transor. Man kan säga att man inte visste.
- Jag trodde han var transgender. - Då är det ju okej.
Nej, det är inte okej.
Jag är orolig. Jag kan inte kontrollera saker.
- Jag förlorade en klient. - Du kanske är utbränd.
Jag vet inte om depression skrämmer mig
eller om jag är deprimerad och därför orolig.
Kycklingen och ägget?
Vad kom först?
Ägget... eller kycklingen?
- När Carole lämnade mig? - Vårrullar?
De är mina.
Tack.
Jag hamnar alltid under en spotlight.
- Du är inte här med en kvinna. - Du har hår. Du fattar inte.
De borde förbjuda spotlights på allmän plats.
Har du nånsin känt att ditt liv inte känns äkta?
Det är som om jag ser mig själv leva mitt liv
men det känns inte äkta.
Det är på riktigt, men det är fejk.
Så är det.
Som om det finns skillnad mellan sanning och verklighet.
Mitt liv är på riktigt...
...men det är falskt. Förstår du?
Som om du lever en lögn, men du vet inte vad lögnen är?
Ja, precis.
Jag fattar inte.
Det är en stor lögn. Jag kan inte låtsas längre.
Även med min katt.
Din katt?
Min katt.
Det är en fars. Tänk på saken.
Jag matar den och håller den fången.
Han älskar mig inte. Det är Stockholmssyndromet.
Det är hemskt när han gnider sig emot mig.
Katten är en tragedi. Det är Natascha Kampusch.
Det är inte tillgivenhet när de gör så.
De markerar sitt territorium med feromoner.
Ännu värre. Vi ljuger, hittar på historier.
Natascha Kampusch gned sig knappast mot Wolfgang Přiklopil.
Inte på eget initiativ.
Du är väldigt konstig.
Är det inte konstigt att veta namnet på Natascha Kampuschs kidnappare?
Okej.
Förlåt, jag pratar bara om mig. Hur mår du? Hur går det?
Det gamla vanliga.
Bäckenbrott, springmask, eutanasi.
Okej.
Jag vill varken vara på kontoret eller hemma.
Det tyder på dödslängtan. Du kanske bara vill dö.
Ursäkta mig.
Den här är nog trasig.
- Vad är det? - Jag ville se min puls.
- Det syns inget. - Det kanske är sensorerna.
- Såvida hjärtat slår. - Ja.
Jag vill kunna pressa gränserna när jag springer.
Efter 45 minuter är jag inte ens andfådd.
Att pressa gränserna kan bli ens död.
Låt mig testa.
Ursäkta.
Det funkar.
Ja. Typiskt. Mina händer kanske var för svettiga.
Ja, där har vi det. Okej.
Träning är bra, men man måste ta det lugnt.
Tack.
Michel? Det är jag. Kan du komma förbi?
Jag mår inte så bra.
Nej, det är bråttom. Kom nu.
Tack. Vi ses snart.
- Det tog tid. - Är strömbrytaren trasig?
Kom in.
- Jag sa att det var brådskande. - Jag skyndade mig.
Nå?
- Vad står på? - Jag vet inte. Nåt är fel.
Det tar längre tid. Den är för katter.
Lilla tassen.
Okej.
- Den verkar vara trasig. - Lyssna på hjärtat.
Jag lyssnar.
- Nej, mitt hjärta. - Okej, ja.
Då så.
Vad hör du?
- Jag förstår inte. Fryser du? - Nej.
- Är du het? - Nej, som vanligt. Varm.
- Varm? - Vet du inte vad det betyder?
- Varm som i svettig? - Nej, varm som i varm.
Jag ringer en läkare. Tack för att du kom.
- Vad åt du? - Japanskt, med dig.
Just ja. Ge mig din arm.
Det är ofattbart. Sätt dig.
Hör på. Du är inte min klient, så jag ljuger inte.
Jag kan knappt säga det. Det är otroligt. Ditt hjärta slår inte.
Jag förstår inte.
Det är som om din hjärtmuskel inte producerar sammandragningar.
Är det allvarligt?
När man är död är är det ingen stor grej, men eftersom du är vid liv...
...är det oroande.
Lägg dig ner.
Varför då?
- För att återuppliva dig. - Jag lever.
Jag bryter hellre dina revbenen än att du dör.
Men jag är inte död!
- Jag pratar med dig. - Jag vet inte längre.
Jag är veterinär, inte hjärtkirurg.
- Jag är här som din vän. - Har det funnits liknande fall?
Ja. Cikador ligger begravda i sju år innan de kommer upp igen.
Dumt. De lever bara i fyra veckor.
Vem bryr sig, Michel?
- Har du berättat för Valérie? - Absolut inte.
- Hon är din fru. - Exakt.
Det är spänt. Om jag säger att jag är sjuk får hon övertaget. Nej.
- Och... - Hon är galen.
Nej, hon är inte galen. Säg inte så.
Hon jobbar med sig själv.
Hon mediterar.
Det förklarar rökelsen. Den är giftig.
Man äter ekologiskt och förgiftar sig med rökelse.
Återigen, vem bryr sig?
Vad gör vi?
- Jag skjutsar dig till sjukhuset. - Okej.
Vad kommer de att göra?
Jag vet inte.
Starta ditt hjärta med en defibrillator.
Du blir intuberad och får en respirator.
Jag andas ju.
Eller så försätter de dig i en konstgjort koma.
Varför då?
För att återuppliva dig.
Säg nåt normalt.
Du är ju onormal! Du är död, men du rör på dig.
- Är det normalt? - Jag är för fan inte död!
Jag vet det, men...
Skrik inte. Jag begriper det inte.
Vad händer?
Varför skriker ni?
Det gör vi inte.
Du skrek: "Jag är inte död."
Han är inte det.
Jag skulle inte skrika "jag är död" om jag var det, Valérie.
När du avslutar en mening med mitt namn brukar nåt vara på tok.
Ska ni iväg?
- Nej. - Inte?
Skämtar du?
Vad har du om halsen?
- Vad döljer ni för mig? - Inget, Valérie.
Har du blivit sjuk?
- Vi borde berätta. - Berätta vad?
Inget. Det finns inget att berätta. Hör du det?
Hon måste få veta.
- Vad gör hon? - Hon är galen.
- Du sa nyss tvärtom. - Vill du ta livet av mig?
- Jag hittar inte nycklarna. Öppna. - Inte förrän du förklarar.
- Vi borde gå. - Ge mig dina nycklar.
- Jag ber dig, berätta. - Han fick hjärtstillestånd.
- När då? - Nu.
- Just nu. - Va?
Hans hjärta slår inte. Vi måste gå.
- Slår inte hjärtat? - Som sagt.
- Visa mig din puls. - Ingen puls.
- Jag kan inte visa den. - Ge mig armen.
Du är förvånad.
Ursäkta?
Över att vara hjärtlös.
Jag vill inte prata om det.
Är du rädd? Varför?
Du mediterar, klappar grönsaker, pratar med blommor
och tar ocarina-lektioner!
Är du klar?
Lyssna för en gångs skull. Tänk annorlunda.
Det kan finnas svar nån annanstans än i ditt lilla kartesiska område.
Snälla, jag orkar inte.
Jag ber dig. Använd det här som en chans att lösa saker.
- Lyssna till ditt hjärta. - Ursäkta.
Det ligger nog mycket i det du säger, men jag är en vetenskapsman.
Han måste till sjukhuset.
Nej, jag vill bara härifrån!
Ska ni till akuten trots att vetenskapen inte har svar?
- Det är ett mysterium. - Ge mig nycklarna.
Nyckeln finns inom dig.
- Snälla. - Du lämnade nyckeln i låset.
- Sluta med symboliken. - Du gjorde faktiskt det..
Ett Freudiansk misstag! Du kan inte ignorera det här eller sanningen!
Berätta för mig vad ditt hjärta säger.
Du fixar folks förflutna. Det är dags att du tar hand om ditt.
Ja?
- Jag ringer Margaux. Hon tar emot oss. - Inte Margaux. Din galna guru.
Hon är en holistisk coach, inte en guru. Hon fick mig att må bättre.
- Jag föredrar sjukhuset. - Med slangar överallt?
Det här handlar inte om hjärtat. Michel.
Nåväl. Du är ändå död, så du har inte mycket att förlora.
Det värsta som kan hända är att hjärtat startar.
Jag ringer Margaux.
Ja, naturligtvis.
Vad bra att ni kom.
Tack för att du tog emot oss så snart.
Jag känner dig, herr Bordier.
- Nej. - Jean-Louis.
Strunt samma, Valérie. Jag är van vid tvivlare. Speciellt män.
De vill att allt ska vara simpelt.
Men simpla saker finns inte.
Din arm.
- Din arm. - Din arm.
Inte ett slag. Det är enastående.
Enastående.
Ditt hjärta slår.
- Nej, det är problemet. - Inte ditt fysiska hjärta.
Vi har ett fysiskt och ett kosmiskt hjärta.
- Där hör du. - Valérie.
Förlåt.
Ditt kosmiska hjärta slår men är inte kopplat till det fysiska.
Inte nu längre.
Det överför inte den viktiga drivkraften från din karma,
så ditt fysiska hjärta slår inte i bröstet.
Ditt kosmiska hjärta... är en fånge av Karunga.
Vad är det?
Karunga kan jämföras med skärselden i våra judiska-kristna traditioner.
Enkelt uttryckt.
Du står mellan två världar, inför två utgångar.
Du måste välja den som är en entré.
En entré till ditt fysiska hjärta, så klart.
Ja, naturligtvis.
Karunga är inget skämt.
Det är en kraft som står över allt, inklusive mig.
Karunga kan läka och befria dig, men också döda dig.
Jag är här för att rädda dig.
- Okej, då kör vi. - Du måste hjälpa mig.
Vill du det?
- Ja. - Valérie.
Förlåt.
- Vill du hjälpa mig? - Ja, okej. Vi kör.
Följ mig.
Kom.
- Vad väntar du på? Gå. - Kom.
Otroligt.
Kom.
Sätt dig.
I cirkeln?
Precis.
Kalla det en cirkel, om du vill.
- Ni har ett fint ställe. - Tack.
- Valérie. - Förlåt.
Ett vackert piano. Du kan spela. Fauré.
Underbart.
Synd att de inte lät dig bli proffs.
Valentine.
Vilken Valentine?
Din första flickvän sårade dig.
Hon krossade mitt hjärta.
Jag grät i ett halvår. Jag fick sömnbehandling i sju veckor.
Ja.
Inga familjefoton, inga foton på din mor.
- Är hon avliden? - Nej.
Förlåt. Du träffar henne inte så ofta.
Hon var hård mot dig när din syster stal från henne.
Han anklagade dig.
Hon slog dig med yoghurtspateln.
Det var vanligt på 70-talet...
Yoghurtspatlar?
Nej, att slå sina barn.
Första gången du upplevde orättvisa.
Men...
Du led enormt.
Det var ingen stor grej.
Sluta förringa din nedärvda smärta, okej?
Några problem med kvinnor?
På ett homosexuellt sätt?
Nej.
Nej. På ett misogynistiskt sätt.
Nej.
- Jag menar, ja. - Valérie.
Ursäkta. Men ja.
Ja?
- Nej. - Nej?
Jag tror inte det.
Kom.
- Är du okej? - Ja.
Jag ska rädda dig.
Hur kan du veta allt det här? Har du berättat för henne?
Jag? Du har aldrig berättat för mig.
- Tack för din tillit. - Valérie.
Förlåt.
Du har problem med din mor.
Jaså? Jag träffar henne aldrig.
Varför inte?
Jag vet inte. Vi ses inte.
När vi ses är det komplicerat, så vi träffas inte.
Livet är inte en video man kan radera.
Hon syftar på ditt jobb.
Valérie, det räcker, för fan!
Du måste träffa din mor igen.
Jaså? Varför då?
Du måste komma hit med henne.
Vill du träffa min mor?
Din mors källa.
Min mors källa? Vad är det?
Platsen där du... kom ut.
Tja...
- Ja, okej. Hennes... - Ja...
Jag kom ut som alla andra. Genom hennes vagina.
Jag måste se den.
- Hennes vagina? - Ja.
Det är omöjligt. Jag kan inte be henne om det.
- Varför? - Varför? Hon är 82 år gammal.
Jag kan inte be henne visa...
- Genitalierna. - Ja.
Ett foto då?
Tror du att jag har foton på den?
Du måste ta ett foto.
Be mig inte om det.
Jag ber inte mor om att få fota hennes grej.
Då dör du. Adjö.
- Vänta! - Lämna mig inte så.
Om vi inte visar Karunga källan så startar inte hjärtat.
Kan inte Karunga lösa det själv?
Den går via mig. Jag är dess ögon. Enkelt uttryckt.
Hur ska jag fixa det?
Vi har inte setts på fyra år. "Mor, jag behöver ett foto på din fitta."
- Inte digitalt. - Va?
Jag behöver ett material.
Snälla, be mig om det.
Du har tre dagar. Om tre dagar är du död.
Visa mig källan, Jean-Louis.
Är du okej?
- Jag drömde en mardröm. - Det ser inte ut så.
Den verkar fungera.
Och ditt hjärta?
Fortfarande inget.
DAG ETT
Hur kände hon till Valentine?
Hennes förmågor? Du tror väl inte på den smörjan?
Hon nämnde saker jag aldrig berättat för nån.
Du är galen. Du är irrationell.
Mitt hjärta har stannat. Är det rationellt?
Kan du förklara det rationellt?
- Det är orimligt. - Självklart!
Inget är rimligt. Jag måste leta efter svar någon annanstans.
Vem bryr sig om rimlighet?
Hur ska hon få igång ditt hjärta?
- Hon vill... - Vad?
Hon vill se min mammas...
- Jag förstår inte. - Hon vill se min mammas vagina.
Va? Vill hon se din mammas vagina?
- Din mammas vagina? - Eller ett foto.
Ett foto på din mammas vagina?
- Ska du ordna det? - Självklart.
Du är galen.
- Du kan inte be din stackar mor om det. - Nej, självklart inte.
- Vilken lättnad. - Därför tänkte jag...
Ja?
- Vad? - Tja, du.
Jag, vad?
Du kan göra det.
- Du är galen. - Du är läkare.
Jag är veterinär, inte läkare.
Exakt. Jag kan inte be min mamma om det.
Du är skvatt galen. Kom igen.
- Jag tänker inte be om det. - Ni har alltid känt varandra.
- Jag har inte träffat henne sen... - Och?
För min skull? Rädda mig. Snälla.
- Inser du vad du ber om? Du kan inte det. - Vem hjälpte dig när Carole gav sig av?
Vem lånade dig pengar till en häst? Vem har stöttat dig i åratal?
- Du. - Vad har du gjort för mig?
- Jag är din vän. - Du fotograferar inte ens min mamma.
- Nå? - Han vägrar.
Du, kom hit.
Din bästa vän är döende. Räddar du inte hans liv?
Det här är löjligt.
- En Freudiansk sierska. - Hon är ingen sierska.
Rädda honom, annars dödar jag dig.
Jag skär halsen kuken av dig. Jag knullar dig i strupen med den.
- Skämtar hon? - Nej.
Vad ska jag göra? Komma med godis och be henne klä av sig?
Var inte vulgär. Vi besöker henne idag.
- Var? - Hos henne. Om två timmar.
Hör på. Det är enkelt.
Du behöver inte göra nåt. Bara tryck på knappen.
Titta!
Här. Aktivera blixten.
- Du behöver den. - Ni är galna.
Jag använder inte polaroidkameran.
- Digitalt funkar inte. - Det är inte poängen.
Kom igen.
Ni är galna.
- Ja? - Mamma, det är vi.
Åh, du är inte ensam.
Nej, jag är med Valérie.
- Okej. - Vad trevligt.
- Jag öppnar. - Okej, vi ses snart.
Hej mamma.
- Hej. - Hur mår du?
Kom in.
Hej Brigitte.
Hej Valérie.
Är de till mig?
De är från Jean-Louis.
- Det är för mycket. - Inte.
- Det luktar soppa. Deprimerande. - Sluta.
Sätt er.
Jag hann inte förbereda nåt.
Jaha?
Varför kom ni?
Du har inte ringt på fyra år.
Kom igen. Jag har ringt dig.
- När? - Många gånger. Du är aldrig hemma.
- Du borde ha lämnat ett meddelande. - Det är upptaget när du är hemma.
- Jaså? - Ja, upptaget.
- Hur når dina vänner dig? - Men ändå, inte ett ord på fyra år.
Sist vi sågs...
...minns jag inte.
Visst, Valérie är äldre än du, men du har bara en mamma.
Mamma, det viktiga är att vi ses.
- Ja. - Vi ses nu.
- Ja. - Då så.
Jaha?
Vad kan jag göra för dig?
- Jag väntar inte nån. - En överraskning! Jag tar det.
Hallå? Ja, jag öppnar. Tredje våningen.
Det är bara fem år.
- Förlåt? - Din son och jag. Fem års åldersskillnad.
Jag vet. Varför nämner du det?
På grund av det du sa nyss.
Jag förstår inte.
Strunt samma.
- Ursäkta? - Det är oviktigt.
Det här blir roligt, mamma.
- Jaså? - Ja.
Kom.
Ser man på!
Hej.
Minns du Michel?
- Nej. - Michel Verdoux.
Vi gick i mellanstadiet ihop. Han är veterinär nu.
Michel Verdoux.
Ja, jag minns.
Michel ville träffa dig.
Det stämmer.
Väldigt gärna.
Vad rart, eller hur?
- Visst, Brigitte? - Ja.
Ja.
Varför ville du träffa mig?
För att det är Michels födelsedag.
- Jaså? - Han fyller 42 år idag.
Grattis på födelsedagen.
Tack.
När jag frågade vad han önskade, gissa vad han sa?
Jag vet inte.
Han sa: "Jag vill träffa din mamma."
- Jaså? - Ja, det stämmer.
- Det sa jag. - Ja.
Varför ville du träffa mig?
För jag gillar dig.
Tack.
- Jag har väldigt fina minnen av dig. - Det är bra.
Jag måste på toa.
- Jean-Louis, jag... - Jag visar dig.
Stå inte bara där.
Tack.
Och du?
Mår du bra?
Väldigt bra, tack.
Du har lagat mat.
Inte riktigt.
Det är bara tarama.
Taraman.
Nej, det heter bara tarama.
Jag tror inte det.
Jo.
Okej.
Har du ont nånstans?
Nej.
Jag har ont i ryggen på morgonen.
Just det.
Du har ryggvärk.
- Lite på morgonen. - Ta det inte lättvindigt.
Det försvinner när jag klivit upp.
Visste du att de flesta ryggproblem har gynekologiska orsaker?
Är det så?
- Ja. - Men du...
- Är du läkare? - Gynekolog.
Jean-Louis sa att du är veterinär.
Jag är veterinär och gynekolog.
Du menar en djurgynekolog?
Just precis.
- Finns det såna? - Självklart.
- Jag undersöker dig. - Ursäkta?
- Jag undersöker dig. - Nej, tack.
- Du borde undersökas. - Jag känner inte för det.
Nej, men det gäller din rygg.
- Kom igen. Visa mig allt. - Visa vad?
Vi gör en kontroll. Klä av dig.
- Här framför dig? - Det är mitt jobb.
Men det är genant.
Var inte generad. Jag är veterinär.
Det är rart, men det vore genant om du rör vid mig.
Jag ska skrapa, inte röra.
Ett snabbt vaginalutstryk. Det tar två minuter.
Nej, tack. Jag insisterar.
Klä av dig.
- Sluta. Jag vill inte. - Klä av dig.
Nej, men... Jean-Louis!
Jean-Louis!
Är du inte klok? Släpp mig, din galning!
Hjälp!
Är du okej?
Den mannen är galen.
- Vad hände? - Din vän är galen. Han attackerade mig.
Verkligen? Jag är ledsen.
Han vill göra vaginalutstryk för att han är veterinär?
Har du gjort det nyligen?
- Det är inte problemet. - Nån ryggsmärta?
Sluta! Har du blivit galen?
Äsch, han menade väl.
Han attackerade mig!
Varför tog du hit honom?
Låt mig samla mig lite. Sen äter vi lunch.
- Nej, det är kört. - Du har rätt.
Strunt samma, mamma.
Inga problem. Du borde vila.
Jag är så glad att se dig igen.
Jag ber om ursäkt.
Nej, vi ber om ursäkt.
Det är okej. Vi hittar ett annat sätt.
Hur menar du?
Oroa dig inte, mamma. Vila nu. Ta hand om dig.
Jag tar en tupplur. Det blev skärrad.
- Självklart! - Visst.
- Okej, vila nu. Ursäkta. - Hej då.
- Hej då, Brigitte. - Hej då, Jean-Louis.
Hej då. Sköt om er.
- Jag känner skuld. - Varför då?
Jag vet inte.
Vilken idiot.
- Nå? - Nå? Hon är chockerad.
- Jaså? - Ja, självklart.
- Hon är upprörd. - Förlåt.
- Inga problem. - Jo.
- Inga problem, sa jag. - Jo. Hör på.
Det gäller min bästa väns liv.
Vad ska du göra nu?
- Jag åker hem. Jag gjorde vad jag kunde. - Inga problem. Vi löser det.
- Sjukhuset då? - Glöm det, Michel.
- Jag fixar en taxi åt dig. - Vi fick en dålig start.
Jag borde ha hållit med om "tarama".
- Tror du det? - Hon blev reserverad.
Karine med en svart Lexus. - DT930 - DY om 27 minuter.
- Om 27 minuter? - Privata hybridbilar. De är sällsynta.
- Det är okej. Jag väntar. Tack. - Okej. Hej då.
- Okej. - Ja.
Vi hör av oss. Hej då.
- Hej då. - Hej då.
Ännu en mardröm?
Mamma.
DAG TVÅ
Vad gör du?
Tror du att Margaux är en idiot?
- Hon ser allt. - Titta.
Den eller den?
Jag vet inte. Båda är bra.
Kanske den. Zooma in.
- Jag hade sagt den. - Nej.
Den här.
Den ser äldre ut.
Men den ser mer ut som din mor. Visst?
- Ja, kanske. - Kom igen, det gör den.
- Jaså? - Färgerna passar henne bättre.
- Ja. - Ja, eller hur?
Det är hennes hudton.
- Det är jag säker på. - Okej, den.
"Inte digitalt", sa hon.
- Vad sägs om en polaroid på din? - Hon märker skillnaden.
- Tror du? - Seriöst? Tack för den.
Okej. Vi använder den. Det blir bra.
Försök inte lura Margaux.
Jag har inget jävla foto. Vad ska jag göra?
Kan du fixa det, tack?
- Hej. - Hej.
Ursäkta, skriver maskinen inte ut på fotopapper?
Nej, jag fixar det.
- Den är på ett minne. - Hur många kopior?
En räcker.
- Hej. - Hej.
Det finns flera filer. Vilken är det?
"Bordier-möte", "Konton", "Kissemurra"?
"Kissemurra".
- Ursäkta? - "Kissemurra."
Har den rymt? Är det för en affisch?
- Ja, så är det. - Stackars liten.
- Vill du bara ha en? - Ja.
Vi bjuder på det.
Tack, vad gulligt av dig.
Varsågod.
Tjugoåtta euro.
Ja.
- Jag har ingen växel för 100. - Det gör inget.
- Tack så mycket. Adjö. - Madam.
Din mamma är tysk.
Ursäkta?
Är din mamma tysk?
- Hennes personlighet? - Nej.
Hennes nationalitet.
Ja, hon föddes i Düsseldorf.
Nej, hon föddes i...
...Fechenheim
Ja. Det ligger nära Düsseldorf.
Nej. 100 kilometer.
Det kallar jag nära.
Motorvägen. De kör fort i Tyskland.
Hon fick dig sent.
Ja.
Hur gammal är du?
- Ursäkta? - Hur gammal är du?
- Ja. - Hur gammal?
Varför frågar du det?
- Vet du inte hur gammal du är? - Det vet jag.
Jag är 42 år.
Så när du föddes var din mamma... 61 år.
Ja. Hur så?
Den här vaginan tillhör en 103-årig kvinna.
- Hon är tyska. - Sluta, Jean-Louis.
- Tack, Valérie. - Ingen orsak.
Du lever i en pytonorms mage.
Hur kan pytonormen få ut dig?
Jag ber dig släppa in sanningen, och resultatet är... lögner.
Eftersom du vet allt, berätta sanningen.
Sanningen söks. Den ges inte.
- Sant. - Vad är kopplingen till mor?
Jag kan inte.
Hon vill inte ta av sig trosorna. Jag kan inte slita av dem.
Där det finns en vilja finns en väg.
Där det inte finns en vilja finns ursäkter.
Det är sant.
- Lögner är den enkla utvägen. - Ja.
- Den enkla utvägen? - Ja.
Tror du att det är lätt?
Har du nånsin googlat "gammal fitta"? Jag mådde illa. Det var inte lätt.
"Mådde illa"? Har du problem med det kvinnliga könsorganet?
- Varför? - Sluta insinuera saker.
"Gammal kuk" vore inte bättre.
Herr Bordier.
Du tror inte på Karunga.
Jag skiter i Karunga. Det är skitsnack!
Vad fan gör jag ens här?
Jean-Louis.
Vad har jag gjort för att förtjäna detta?
Jag vet inte ens om jag lever! Är jag i helvetet?
Lugna dig, älskling.
Sluta.
Rör vid ditt hjärta.
Det slår.
- Det slår. - Margaux, tack!
Tack!
- Margaux, tack! - Det är bara tillfälligt.
Det är allt jag kan göra nu.
- Nej. - Nej. Du kan inte lämna mig så här.
Du ber inte din mor om vad Karunga behöver.
- Jag kan inte göra mer. - Vi fixar det. Jag ska fråga henne.
Bra. Mycket bra.
Jean-Louis?
Sluta ta mig för en idiot.
Visst är hon toppen?
Hon är verkligen toppen.
Ange en begäran.
Telefonen.
Kontakter eller ring ett nummer?
Kontakter.
Ange kontaktens namn.
Mamma.
Den kontakten finns inte i din lista.
Ange kontaktens namn.
Mamma!
- Den kontakten finns inte... - "Mor", inte "mamma".
- Samma sak. - Ange kontaktens namn.
Mamma.
- Den kontakten finns inte i din lista. - Mor.
Ringer mor.
Hej. Du har kommit till Brigitte Bordiers röstbrevlåda.
Jag kan inte svara nu.
Vänligen lämna ett meddelande ditt namn och ditt nummer,
och berätta vad du ville, så ringer jag upp när jag kan.
Lämna meddelandet efter signalen,
och glöm inte att ange ditt telefonnummer
och berätta varför du ringde.
Tack. Vi hörs snart.
Adjö.
Mamma, det är jag, Jean-Louis.
- Hallå? Vem är det? - Det är Jean-Louis.
- Vem är det? - Jean-Louis, din son.
Ja, jag vet.
- Jag tänkte lämna ett meddelande. - Jag har inte hunnit lyssna än.
Inga problem.
Jag är ledsen för det som hände Michel igår.
Jag trodde att vår återförening skulle bli så.
Sant. Vi ses inte så ofta. Vi måste fortsätta ses.
Kom och ät lunch hos oss imorgon.
Jag kan inte då. Jag ska till tandläkaren för att byta min brygga.
Tusan. Kan du boka om det?
Nej, det går inte.
Imorgon går inte, men jag kan på söndag.
Söndag är för sent. Jag måste berätta nåt viktigt.
- Nåt viktigt? - Ja.
- Du gör mig orolig. - Nej.
Jag vill inte prata över telefonen. Jag har en fråga.
Okej, imorgon. Men klockan 13.00 är lite sent för lunch.
Okej, 12.00.
Klockan 12.30.
- Okej, 12.30. - Okej.
Vi ses i morgon.
- Vi ses imorgon! - Sköt om dig.
- Ja, hej då. - Hej då.
DAG TRE
Hallå? Ja, mamma. Jag öppnar.
- Bra att hon kom. - Ja.
Det är alltid nåt.
Ja?
Ja, jag har öppnat.
Nej, inget pip. Dörren öppnas. Jag trycker igen.
- Det ordnar sig. - Ja, det blir bra.
- Vad är det nu? - Ja? Förlåt, andra våningen.
Otroligt!
Ja, mamma?
Förlåt. Jag, tryckte inte.
- Hon är irriterande. - Hon är 82.
Ja, det är irriterande.
- Hej Brigitte. - Hej mamma.
- Trevligt att se dig. - Va?
Trevligt att se dig!
Ja, detsamma.
- Kom in. - Här.
Är de till mig? Vad gulligt. Tack, Brigitte. Vad fint.
- Den är lite mindre än er. - Det är ingen tävling.
- Jag tar dina saker. - Ja, varför inte?
- Hur kom du hit? - Buss 52 stannar precis utanför.
Vad bra.
- Regnar det? - Nej. Det är ett skydd.
Jag var hos frisören.
Det är onödigt om det inte regnar.
Det är som indiska restauranger som har plastskydd på stolarna.
- Ska vi gå in i vardagsrummet? - Japp.
Nej, inte han.
Jag vill be om ursäkt.
Jag ville inte ge mig på dig.
Jag är ledsen för det som hände.
- Hör på... - Okej, det var det.
Vi går vidare. Nu sätter vi oss. Kom.
Jag är nästan utbränd.
Jobbet stressar mig. Jag kan inte stänga av.
Vi pratar om nåt annat.
Sätt dig, mamma.
Vi jobbar alla för mycket.
Vill du ha nåt att dricka?
- Ja, tack. - Sangria?
- Okej. - Okej.
- Jag sätter mig bredvid dig. - Ja.
Kom, min raring.
Vad har du planerat för nationaldagen?
Inget.
- Inte? - Nej.
- Ska du titta på paraden? - Ja, antagligen.
Utomeuropeiska territorier ska belysas i år.
Jag hörde det, ja.
Det blir trevligt med utomeuropeiska territorier i paraden.
Ja.
Första gången ett guyanskt regemente går längs Champs-Élysées.
Ja, antagligen.
Franska Guyana är vackert.
- Visst, Michel? - Jag älskar det.
Massor av skogar, massor av...
Har de stridsvagnar i Franska Guyana?
Va?
Har de stridsvagnar i Franska Guyana? Med så många skogar?
Jag vet inte.
Om det finns en armé finns det stridsvagnar.
Ja, antagligen.
- Troligen. - Självklart.
En armé utan stridsvagnar är som en armé utan maskingevär.
- Men... - Det har du rätt i. Det låter rimligt.
Det som avskräcker är inte armén. Det är vapnen.
För jag menar,
man skulle inte bli rädd för en guyansk man på gatan.
Men en guyansk man med en stridsvagn...
- Ja. - Det är...
- Naturligtvis. - Det är en annan sak.
- Det är avskräckande. - Det är det.
Minns du Himmelska fridens torg?
Mannen framför stridsvagnen? Vad hände med honom?
Det greps av säkerhetstjänsten, eller hur?
- Hittade man nånsin honom? - Varsågoda!
Vad...
Det är sangria. Den är spansk.
Ja, men varför är ni...
Varför vad?
Varför är ni alla nakna?
Det är granndagen.
Grannar? Är det fest hos grannarna?
Nej, mamma, alla grannar.
- Det är varje år. - Överallt, i hela Frankrike.
Ingen tar av sig kläderna.
Visst gör man det.
- Inte i mitt hyreshus. - Ja, du bor i de kvarteren.
Här är vi mer liberala.
Vi återvinner, äter ekologiskt. Vi klär av oss för speciella tillfällen.
Grannarna är på väg. Du kan inte träffa dem så.
- Grannarna? - Självklart.
- Naken? - Visst. Det är granndagen.
- Varsågod, Brigitte. - Tack.
- Min älskling. - Tack.
För grannarna!
För grannarna.
- Jag ska gå. - Varför?
Jag tänker inte klä av mig.
Klä av dig. Det blir svalare.
Jag är inte varm. Nu räcker det.
- Var är min jacka? - Kom igen, mamma.
Vänta, Brigitte.
Nej, du kan inte gå nu.
Drick mer sangria.
Jag vill gå nu. Okej?
Förlåt, en olyckshändelse.
Men...
Jag blötlägger klänningen.
Ge mig en svamp och varmt vatten.
Slösa inte tid på det om du vill få bort fläcken.
Jag fixar det med en svamp.
Du måste blötlägga den.
- Jag fixar det, säger jag. - Hör på.
Det var mitt fel, så jag vill rätta till det.
Ge mig klänningen så blötlägger jag den.
Släpp mig, för fan!
Jag bjöd in dig i mitt hem.
Jag anstränger mig för att göra dig glad och ordnar en träff med din son.
Var lite medgörlig.
Släpp mig!
Släpp mig, sa jag!
Helvete!
Vad är det här? Vem tror du att du är?
Vad är det med henne?
Inget. Hon vill hjälpa dig. Lita på henne. Ge henne klänningen.
- Nu räcker det. - Ge henne den. Hon tar bort fläcken.
Kom igen. Det ordnar sig.
Vad gör du?
Jag gör ren klänningen.
- Det här är ofattbart! - Jag sticker.
- Vad gör du? - Jag sticker.
Nej, då dör jag.
- Jag vill leva. - Du kan inte svika honom.
Vi fixar det aldrig.
- Jo, självklart. - Ja.
Jag kan inte ta fotot. Ska jag leva med det traumat?
- Valérie? - Vadå, Valérie?
Varför inte du? Du är kvinna.
Hon skulle vägra. På bröllopsdagen sa hon: "Jag går inte om hon är där."
Lämna mig inte i pytonormen.
- Va? - Du vet väl vad en pytonorm är?
Ni går mig på nerverna.
- Det är inte mitt problem. - Det är det.
Gör det för din skull. Sluta misslyckas.
Med vad?
- Allt. - Du misslyckas med allt.
- Ditt körprov. - Ditt äktenskap.
Min mor igår. Allt.
- Allt. - Sluta misslyckas.
Lyckas med nåt för en gångs skull. Sluta misslyckas.
Vilken galning.
Hon är helt galen.
Familjer är komplicerade.
Va?
Familjeproblem är alltid komplicerade.
Hon är skvatt galen.
Var är de?
De säger till grannarna att du ogillar granndagen
- och att lunchen är inställd. - Jag ogillar den inte.
- Jag är inte naken med främlingar. - Strunt samma.
Vi fyra äter lunch. Det blir kul.
Inte en chans.
Jag stannar inte i det här dårhuset.
Är den låst?
- Varför låste de? - Jag vet inte.
Det är galet.
De låste nog av gammal vana. Det hände mig en gång.
Jag låste in hembiträdet i två dagar.
- Vansinnigt. - De kommer snart. Oroa dig inte.
Då så.
Vi sätter oss och väntar.
Kom.
Vill du ha tabbouleh?
Tabboulehn.
Lite tabbouleh.
Nej, man säger "tabboulehn".
Det stämmer.
Du har rätt.
Jag är inte hungrig.
Fotar du?
Ja.
- Vad för nåt? - Ursäkta?
Vad för slags foton?
Erotiska.
Sensuella foton?
Ja, precis.
Nakna kvinnor.
- Ja, mestadels. - Typiskt.
Det är konstnärliga bilder.
- Konstnärliga foton med en polaroidkamera? - Ja. Bara en kopia.
Samlarna älskar det.
Det ger dem en vintagelook. Som en familjebild.
Nakenbilder som liknar familjebilder?
Ja, precis.
Ställer du ut i ett galleri?
- Självklart. - Var?
- Ursäkta? - Var ställer du ut?
I Algeriet.
- Jaså? Men... - Ja.
Blir de inte chockerade av fotona?
- Inte alls. - Jag menar...
De är religiösa. Med islamismens tillväxt...
Ja, men du förstår...
Det finns två Algeriet. Ett strikt och traditionellt Algeriet.
Det är det södra, mullornas Algeriet.
Sen finns det fria Algeriet.
Algeriet... med cabrioleter, fester, partypiller...
- Va? - Algeriet med nattklubbar.
Algeriet med...
- Stränder? - Ja, stränder.
Ett vågat Algeriet.
Men ändå, erotiska bilder.
Attraktion är universellt.
Särskilt för kvinnor.
Du, till exempel.
Vad?
Du är attraktiv.
Jaså?
Du är vacker.
Ursäkta?
Jag skulle gärna fota av dig, naken.
Vi försöker. Ta av dig klänningen.
- För konsten. - Nej, inte igen.
Jag fotograferar aldrig nån mot deras vilja.
Jag är veterinär, inte paparazzi.
Låt mig vara i fred!
- Får jag berätta en sak? - Nej.
Jag skulle vilja vara ifred.
Låt mig vara, tack.
Jag vill berätta nåt väldigt personligt.
Det började... när jag var barn.
Jag var nio eller tio.
Du var annorlunda än de andra mammorna.
Jag drömde om dig.
Såpass mycket att jag inte attraherades av tjejer i min ålder.
Jag har alltid älskat dig, Brigitte. Jag älskar dig fortfarande.
Förlåt.
Förlåter du mig?
Självklart.
Jag älskar dig, Brigitte. Jag vill kyssa dig.
Du hade kunnat vara min son.
- Jag vill ha dig. - Håll tyst.
Nej.
Det har jag gjort i 30 år. Är du singel?
Det är oväsentligt.
Ingen man?
- Det är inte det, men... - Jag vill kyssa dig.
Säg inte så.
Tänker han knulla henne?
Inte på min berbermatta.
Det här är galet. Jag har slutat med sånt här.
- Jag vill ha dig. - Sluta, Michel.
Sluta, Michel.
Du gör mig het.
Ta bort händerna.
- Ta av den. - Snälla.
Snälla.
- Ta av dig klänningen. - Nej, inte nu.
Livet är så kort. Särskilt ditt.
Snälla Michel, sluta.
Sluta.
- Inte här. - Vem bryr sig om var?
Är allt som det ska?
Fan, jag jobbar! Fan!
Folk jobbar här!
- Förlåt. - Kom inte med "förlåt"!
Det var ett genidrag!
Ta det lugnt, Michel.
Nej, det ska jag inte.
Jag är inte misslyckad!
Nej, det är du inte.
Folk kommer i vägen när jag gör nåt bra! Helvete!
Jag är inte misslyckad!
Så det så!
Vem sa att du var misslyckad?
- Alltså... - Vad försiggår?
Vad gör du?
Jag försöker ta ett foto.
Har du det inte bra, mamma?
Jag vill inte ta nakenfoton.
Varför inte om det görs bra?
- Nej. - Vi skulle ha ett minne av dig.
Han försökte våldta mig.
Men... Nej.
Är det sant?
- Skämtar du? - Du är sjuk. Attackera en hjälplös kvinna.
Jag förlät dig igen, och du attackerade min mamma?
Din psykopat.
Vänta.
- Du är galen. - Skojar du?
Ut härifrån! Otroligt.
Oroa dig inte. Du är inte misslyckad. Jag borde aldrig ha frågat dig.
Kom inte tillbaka! Ut härifrån!
Vänta i köket.
- Va? - Kom igen.
Verkligen? Har du blivit galen?
Frestade du honom? Sporrade du honom?
Inte alls.
Okej.
Jag är ledsen.
Din vän är en galning.
Han behöver hjälp. Med honom kan man inte umgås.
Jag ska se upp. Ursäkta.
- Adjö. - Stannar du inte på lunch?
Nej, jag är utmattad.
Jag vill att du stannar. Snälla mamma.
Jag vill åka hem nu.
- Jag måste be dig om en sak. - Det verkar viktigt.
Du har bjudit hit mig en gång på 15 år. Förra gången skulle du gifta dig.
Vad är problemet nu?
Det...
- Jag behöver... - Varför bjöd du hit honom?
En veterinär.
Jag förstår.
Din syster har berättat för dig.
Berättat vad för mig?
- Om Titi. - Titi? Vad pratar du om?
Jag menade inte att skada honom. Han sjöng inte.
Jag läste i Reader's Digest att blinda kanariefåglar sjunger bättre.
Så jag värmde en synål över en gaslåga.
Jag ville undvika en infektion på stackaren.
Jag punkterade hans ögon.
Det lät "plopp", som när man sticker en gaffel i laxägg.
Jag tryckte visst för långt. Han började skaka och dog i min hand.
Så han flög inte iväg till sin fågelfamilj?
Nej.
Du dödade honom. Du dödade Titi.
Milde himmel.
Jag har känt skuld för det i 40 år.
Jag ber om ursäkt.
Jag är bestört.
Hur fick du reda på det?
Det gjorde jag inte.
Vad ville du diskutera?
Tja, jag...
Valentine?
Vadå, Valentine?
Jag skäms över det jag har gjort.
Vad gjorde du?
Det är oförlåtligt, men låt mig förklara.
Jag kände mig obekväm hos hennes föräldrar.
De hade bjudit över oss tre på lunch. Med din pappa.
Lunchen var som en rättegång.
En dom om huruvida vår familj var lämplig.
De ville se till att vi dög.
Deras hus, deras bestick, sättet de talade,
deras bordsskick. Vi var dömda.
Vad tycker du om det?
Brigitte?
Ursäkta?
Vad tycker du om louvrepyramiden?
Pyramiden.
Var är toaletten?
Till vänster utanför vardagsrummet.
- Tack. - Varsågod.
Det menar du inte?
Jag vet inte vad som kom över mig. Jag var besatt.
Jag skämdes direkt, men det var för sent.
- Så skamligt. - Självklart skäms jag.
Men vad kunde jag göra?
- Jag kunde inte erkänna det. - De antog.
Hon lämnade mig dagen efter utan förklaring.
Skulle jag ha bett om ursäkt?
Ja, faktiskt.
Jag älskade dem. Goda, öppna människor.
- Inte högfärdiga. Väldigt moderna. - Moderna i ett slott.
Vilken idioti.
- Valérie. - Lägg av. Du förstår inte.
Jag var inte välbärgad.
Du verkar ha kompenserat för det.
- Valérie. - Vadå?
Måste allt handla om pengar? Man ska inte döma rikare människor.
Jag sa förlåt.
Det var bra för dig. Han kunde ha gift sig med Valentine.
- Jag vet inte om det gagnade mig. - Vilken idioti.
- Är du knäpp? - Hon är din mamma.
- Det gör henne inte smart. - Hallå!
Kan jag få lite utrymme för att ta in allt som påverkar mig?
Påverkar dig och mig.
- Ursäkta min empati. - Är din empati hjälpsam?
Är du nöjd nu? Du sket i sängen och han gapar åt mig.
- Säger du det? - Vad?
Den gamla damen är nåt extra.
- Har du träffat henne? - Vem?
Har du träffat Valentine nyligen?
Nej.
Men när fick du veta vad jag gjorde?
Jag visste jag inte.
Vad ville du prata om?
Jag mår inte bra. Jag behöver vatten.
Självklart, rara du. Jag skäms så.
Hur mår du, älskling?
- Jag måste röka. - Det är ingen bra lösning.
Sluta försöka bestämma åt mig.
Förlåt, älskling.
Rök du, om det får dig att må bättre.
Vem är den här kvinnan?
Jag vill inte veta av henne.
Du måste gå tillbaka. Tänk på fotot. Margaux.
- Nej, jag kan inte. - Jo.
- Du måste. - Jag har en idé.
Ge henne lite vatten.
Häll i det här.
Blanda det med vattnet.
Det är sömnmedel för hästar.
Har det nån smak?
Ingen aning.
Nej, ingen smak. Fan, vad dum jag är!
Fan också!
Jag drack upp allt.
För fan! Vilken idiot.
Det är slut.
Jag skäms så.
Ut med språket.
Okej.
Är du sjuk?
Jag skulle inte kunna hantera det.
Det vore för mycket för en mor.
Håll tyst, tack.
Jag måste fråga dig det svåraste man kan fråga sin mamma.
Det...
Det handlar om min födelse.
Hur ska jag säga?
Om mitt ursprung.
Herregud.
Du känner till herr Gillet.
Va?
Mitt liv är en förbannelse.
- Mitt liv är fördömt. - Herr Gillet?
- Bara en gång låg jag med honom. - Vänta lite.
Har du legat med herr Gillet?
Självklart. Du är hans son!
Men jag älskar dig.
Din far älskade dig också.
Han älskade dig som om du var hans.
I början var det förstås jobbigt.
Vi såg dig som en oäkting.
Det var svårt för oss att ha dig i huset.
Vi som älskade din syster så mycket.
Det tog ett tag för oss att acceptera dig. Du dök upp i vår familj, oinbjuden.
Snälla, förstå oss.
Det var därför jag aldrig höll om dig. Jag kunde inte kyssa dig.
Det var den där jäkla Gillet jag avskydde, inte dig.
Den jäveln, det svinet, den skitstöveln!
Förlåt, jag borde inte säga det. Han är din far.
Men han är en gris.
Han låg med mig en gång och drog!
Föreställ dig hur jag led.
Tänk dig vad jag gick igenom på grund av dig.
Det vore lätt att döma mig nu. Man kan inte döma andra så.
Men när du fick ditt gymnasiebetyg
så lovar jag dig
att din far sa...
Jag menar min man sa:
"Jag gillar faktiskt grabben."
Han sa det. Jag lovar.
Och jag älskar dig också.
Jag älskar dig nästan lika mycket som din syster.
Det lovar jag.
Jag förlät dig och jag älskar dig.
Herr Gillet?
Jag visste det.
Jag visste att jag en dag skulle stå till svars.
Nu...
...är det gjort.
Det är gjort.
Vi börjar om på nytt, båda två, visst?
Vi bygger en fin relation på en bra grund.
Stå still, mamma.
Varför då?
Det finns saker man måste göra i fred.
Okej.
Michel.
Jag vill aldrig se honom mer!
Jag måste göra nåt jag ogillar.
Vad?
- Fotografera dina genitalier. - Ursäkta?
- Fotografera dina genitalier. - Till Algeriet?
Nej, till mig. Jag måste.
Valérie, vad försiggår?
Han vill leva, Brigitte.
Är du galen? Har du tagit droger?
Håll tyst, mamma!
Nej!
Vill du hämnas? Vill du förnedra mig?
Är det så? Hatar du mig?
- Hennes trosor. - Det är svårt.
- Hennes strumpbyxor. - Hon har inga.
Ovanpå trosorna.
Jag kan ordningen.
Vad står på?
Brigitte?
- Brigitte? - Mamma?
Är du okej?
Nej. Sluta nu, Brigitte.
- Det här är inte okej. - Madam?
Hennes hjärta har stannat. Hon verkar vara död.
- Är du okej? - Jag mår inte bra.
- Vad händer? - Jag känner mig yr.
- Jag har hjärtklappning. - Hjärtklappning?
Det slår.
- Det slår! - Det slår!
Min älskling!
Det slår!
Vi fick liv i henne, men det var nära.
Vi åker till sjukhuset. Ni kan följa med i en bil.
Jag åker dit om några dagar.
Den känns lite tidigt.
Jag behöver lite tid.
Hennes trosor och strumpbyxor. De låg på golvet.
Jaså?
Är er vän okej?
Ja, ingen fara.
Han tog lugnande för att komma över chocken.
- Han står min min svärmor nära. - Okej. Vi tar med henne.
Tror du att vi också kan starta om?
Jag vet inte.
Vill du det?
Jag tror det.
Varför inte skaffa barn? Det kan ha varit vad vi saknade.
Ursäkta, älskling, men är det inte lite sent?
Nej då. Många män blir pappor i din ålder.
Ett barn, okej. Men min mor är jag tveksam till.
Självklart. Det är mer komplicerat.
- Tack för att du ställde upp för mig. - Jag skulle göra samma sak igen.
Jean-Louis!
Älskling!
VÄRLDENS URSPRUNG
Undertexter: Daniel Rehnfeldt