Vi har fått larm om oväsen från en vindsvåning.
Svårt att prata när vi springer. Inte för att vi är andfådda eller så.
-Det har varit gap och skrik. -Vad är skillnaden?
-Det är gapande. -Och det ett skrik.
Öppna!
Tack. Jag har tänkt mycket på min barndom på sistone.
Vi var på nöjesparken och min bror hade mig till att åka Fritt fall...
Jag pratade med killen bakom dörren.
Ja, samma här. - Öppna!
Tack och lov att ni är här! Kom in!
Jag ringde er, för den tog sig in och gjorde allt det här.
-Den stal min spelkontroll till Xbox. -Ni är väl för gammal för det ändå?
-Vad har hänt? -Den försökte ta mitt halsband.
Vi ser till så att ni får hjälp.
-Kan ni beskriva förövaren? -Jag vet inte, ett odjur.
-Några andra adjektiv? -Enorm, gapig.
-Vad gjorde den? -Det här. Och det här.
-Det här. Det här. -Det?
Nej, min brorson var här förra veckan.
Den tog min ljuskrona.
I en innerstadslägenhet? Lite överdrivet.
Var det här odjuret tog sin in och ut? Genom den krossade dörren?
-O'Leary... -Vad är det?
Kan den här ha med det att göra?
Vi har haft flera elavbrott nära vindkraftverket i Brooklyn.
Så kallade brunläggningar.
-Vad är det, Parker? -Ingenting, chefen.
Dåså, de här brunläggningarna...
Varför är det så roligt, Parker?
Jag kom att tänka på ett knack, knack-skämt.
-Hur går det, då? -Ni kan börja.
-Knack, knack. -Vem där?
-Brunläggning. -Det är så det är.
Okej, nu koncentrerar vi oss.
Vi har viktigare saker att tänka på.
Det har skett ett antal ovanliga stölder i hela stan.
Det saknas blänkande saker som silverföremål, bestick, DVD:er.
Och något mycket mer upprörande.
-Ellington. Var ligger det? -Här, Minogue.
Någon har stulit W:et.
-Någon från Auckland, kanske. -Vad ska de med ett W till?
-Vad har du där? -En fjäder.
-Varifrån? -Vi borde nog prata om det.
Det verkade inte så hotfullt, men när jag ser den här...
-Den var extremt hotfull. -Speciellt om man är kittlig.
Det var riktigt skrämmande, chefen. Den förstörde en mans lägenhet.
Vi förde anteckningar. Den var enorm och lät högt.
Jag talade med ett vittne som sa: "Jag kom nyss."
"Jag vet inte vad ni snackar om."
Jag har bjudit in någon som jag tror kan hjälpa oss.
Du kan komma in. Jag ska öppna med hjälp av vår öppningsmekanism.
Dörren är olåst. Kom in.
Det här är Beverly Hatupatu. Expert på utrotningshotade fåglar.
Var snäll och stäng dörren. Det är en hemlig dörr.
-Kontoret är säkert. - Här. -Ett fantastiskt exemplar
Borde hon vara här? Vi behövde specialtillstånd för att få komma in.
Jag litar på henne. Jag träffade henne på ett fågelforum på nätet.
-Twitter? -Nej.
-Ni har haft tur. -Är den från en moafågel?
Det är en tertiär pennae volatus .
-Är det en fågel? -En flygfjäder.
Den minsta fjädern på vingen.
Av färgen att döma kommer den från en hona.
Jag vet nog vad det här är. Hon är farlig.
Hon kan svälja dig hel i ett nafs. Så här...
Och så slinker man ner. Min gammelgammelgammelgammel-
-gammelgammelgammelgammelgammel-
-gammelgammelgammelgammel-
-gammelgammelgammelmorfar mötte den för många månar sedan.
-Hennes farfar är gammal. -Otroligt.
-Är du intresserad av fåglar? -På hobbynivå.
Den har tagit många glansiga föremål. Möjligen för att bygga ett bo.
Vi har också problemen med elavbrotten.
Vind kan vara dess kraftkälla. Därav valet av Wellington.
Ms Hatupatu, hur ska vi infånga vad det här än är?
-Jag har en idé. -Vadå?
Jag ska hämnas för min familj...
Kan du tala högre?
Jag ska se till att varelsen infångas på ett säkert och humant sätt.
Okej. Hur då?
Jag har ägnat livet åt...
Beverly gillrar en fälla med blänkande föremål.
Hon har fått improvisera, men ibland är det enkla bäst.
Vi vet att varelsen gillar blänkande föremål-
-så vi använder oss av Wellingtons ormbunksboll för att locka hit henne.
Förhoppningsvis landar hon här när hon ser de fina föremålen där.
Då drar vi i repet och fångar henne i lådan.
Jag har bidragit med några av mina mest omtyckta ägodelar.
Det är det polisyrket handlar om.
Man ger upp det som betyder mest för en för att skydda allmänheten.
I det här fallet några CD-skivor med André Rieu med verkliga klassiker på.
Mina handklovar som jag aldrig använder, några gem...
Hon är i närheten. Det är snart dags.
Hon kommer allt närmare.
Hon måste vara en fågelhjärna för att gå på det här, så det kan funka.
Det viktigaste är att inte skada henne, okej?
Det vore till hjälp för den ornitologiska forskningen.
-Vet du vad hon är? -Fågelkvinnan.
Kurangaituku.
Hon höll min gammelgammelgammel- gammelgammelgammelgammel-
-gammelgammelgammelgammelmorfar gisslan.
Hon är hälften kvinna, hälften fågel.
Lika stor som ett träd med klor som knivar.
Hon är väldigt stark och extremt farlig.
Menar du lika stor som ett riktigt, litet träd?
När du säger knivar, menar du riktigt små knivar?
Eller typ skedar...
Fantastiskt.
De borde ha gillrat fällan nu. Jag ska ringa dem.
Kan vi flytta på buren? Varför tog du med dig fågeln hit?
Det är min undulat Paul.
Det kan vara till hjälp att studera hans beteende.
Jag tror faktiskt inte det.
Jag vill bara att du flyttar bort buren från...
Ledsen, Paul.
-Vad tror du att han tänker? -Ingen aning. Vad tror du?
Jag tror att han tänker:
"Chefen ser ut som en bra kille. Hos honom skulle jag gärna bo."
Det är en väntelek. Fågeln syns inte till ännu.
-Vem är det? -Chefen.
Hej, chefen. Det är bra med oss.
Vi leker vänteleken. Jag är osäker på reglerna.
Beverly? Hon mår också bra.
Hon leker också vänteleken. Ja. Ja.
Ja. Ja. Okej.
Ja. Jag måste lägga på nu. Hej då.
-Var är Beverly? -Där!
Fågelkvinnan har henne! Kom! Efter henne!
-Nej, kom! -Att springa rakt fram går fortare!
-Dra upp mig! -Jag klättrar ner och hjälper dig.
-Ett, två, tre, upp! -Vi springer!
Fågelkvinnan tog fågelkvinnan. Vi måste hitta fågelkvinnan.
Kvinnan som gillar fåglar eller som är en fågel?
-Båda! -Jag ska ta mina prylar.
Jag har några sällsynta CD-skivor här.
-Det finns inga sällsynta CD-skivor. -Vad vet du om det?
Du gillar ju inte ens musik.
Jag får ju knappt spela musik i bilen.
Minogue, O'Leary, kom. Över. Är ni där? Hallå?
Är ni där? Över.
Hördu! Varför gjorde du så, Parker?
-Han har rätt till sin fria vilja. -Det är en usel idé.
Ingen fara, chefen. Jag vet hur man lugnar honom.
Paul är intresserad.
Jättebra.
Du är något på spåren. Genialt!
Minogue, O'Leary, kom.
Till kontoret? Vi gör något viktigt. Fågelkvinnan har tagit fågelkvinnan.
Nej, "kom" som i "lyssna på mig över radion". Jag har en idé.
Försök att locka till er fågelkvinnan med hjälp av parningsläten.
Jag måste sluta nu. Vi har problem på kontoret.
Nej, nej. Parker.
Chefen lät rätt stressad. Han sa: "Testa några parningsläten."
-Kan du några? -Inte direkt. Jag är mer:
"Läget? Jag är polis. Det är rätt coolt. Blås i påsen, tack."
Han menade nog mer läten som har med fåglar att göra.
-Det kanske står något i boken. -Här är detaljerade teckningar.
Hon verkar lite besatt.
Det kanske ligger henne varmt om hjärtat. Det är beundransvärt.
Det kan leda till brottsligt beteende.
-Passion? -Besatthet.
-Titta, det ser ut som du. -Jag kör.
Ja, och du är också en fågelkvinna.
Hur kan en fågelkvinna se ut som jag? Du distraherar mig när jag kör.
-Det ser ut precis som du. -Det har jag svårt att tro.
Här har vi det. "Parningsläten." Vad står det där?
-Jag kör. -Ja, använd vänster öga.
Det står... Tror jag.
Du kan ha rätt.
-Jag utgör inget hot, Paul. -Åh, nej.
Han flög in på kontoret!
-Det... -Upp igen, assistenten.
Det gick bra. Jag fick mig bara en smäll.
Vart tog han vägen? Hallå där.
Hejsan, kompis.
-Åh! -Paul!
Fågeln är fortfarande på fri fot på kontoret.
Ja, ja, det är ditt fel.
Prova lite mer fransk förförelseteknik.
Les cheep. Les cheep cheep. Oh la la.
Ja, lite mer fräckhet. Ja. Ja.
-Vad är det? -Ett fågelläte.
-Det låter som en telefon. -Nej.
Gör det ordentligt. Du kan bättre än så.
Låt mig försöka.
-Det fungerar inte. -Vi måste försöka.
Den utrotningshotade fågelexperten är hotad.
Hon är en hotad expert på utrotnings- hotade fåglar. Jag får prova igen.
-Tror du att det var hon? -Jag tror det.
-Sa chefen vad vi skulle göra? -Nej.
Hon kommer närmare. Ljudet hörs allt högre.
Jag ser fågeln!
Vi har hittat henne, chefen. O'Leary lät som en fågel. - Gör det igen.
-Nej, det lät mer som... -Jag gillar inte det här.
-Jag vill ner! -Lugna dig, Minogue.
Bara andas. Bra. - Du också, Beverly. Andas.
Hjälp mig!
-Ta av bältet. -Uppfattat.
hjälp.
-Vi ska nog inte röra oss. -Jag håller med. Vi rör oss inte.
Jag räknar till tre och så hoppar vi ut.
-Vad gör du? -Tar min jacka.
Jag har redan tappat bort tre den här månaden. De är svindyra.
Är du beredd?
-Tre, två... Va? Minogue? -Kom. O'Leary!
Du sitter på mitt ansikte!
-Är du oskadd? -Ja.
-Är du okej? Det ser så ut. -Ja, jag tror det.
O'Leary, bilen... Bilen. Bilen!
-Se upp! -Akta!
Fågelkvinnan verkar vara enormt stark och är en fara för fotgängare.
Vi måste omhänderta den misstänkta snarast för att rädda Beverly.
Vi vill också varna allmänheten för faran med nedfallande polisbilar.
Hon flyger mot vindkraftverket.
Det är hon som orsakar alla strömavbrott i Brooklyn.
-Vi måste dit. -Ja, men hur?
Bilen funkar nog inte.
Nej... Vad gör du?
Kollar om vi kan köra bilen, men nej. Nej.
Vi behöver en annan plan.
-Mycket att göra i kväll? -Inte så farligt.
Har ni hört om polisbilen som föll ner från Majestic Centre i kväll?
-Nej, det har jag missat. -Man förväntar sig att ni poliser...
Vi ska till vindkraftverket i Brooklyn.
-Jag vet. Ni skrev det i appen. -Ser du den lilla datorn där?
Det är så det funkar med Uber. Allt laddas in där.
Jag förstår det. Jag behöver ingen mansplaining om Uber.
Det är inte mansplaining.
Mansplaining är när man övertydligt förklarar något väldigt enkelt.
Och det är alltid en man som förklarar för en kvinna.
Och skillnaden med det var-
-att det förklarade något som var lite mer komplicerat.
Man tar ett koncept, bryter ner det i mindre delar-
-och förklarar allt i detalj.
Chefen, kom. Kom, chefen.
-Kom ner nu, Paulie. -Det är jobbigt att jaga fåglar.
Okej. Där borta. Där borta.
-Framåt. -Jä--- poliser!
Vad har du lärt fågeln, Parker?
Den är farbror Trevs. Jag passar den bara.
Din farbror Trevor har ingen respekt för vårt yrke.
-Jä--- poliser! -Det här är opassande.
In i buren, Paul!
Vi har gjort vad vi kan. Alla tar ett steg tillbaka.
Vi avvaktar tills fågeln lugnar sig.
Se upp för fläkten!
Angriparen gjorde motstånd och tilltalade oss kränkande-
-och är nu avliden.
Nästa steg är att informera hans anhöriga om vad som har hänt.
Det här är tyvärr resultatet ibland för oss vid Nya Zeeland-polisen.
Vi har följt efter fågelkvinnan till Brooklyns vindkraftverk.
Uberföraren släppte oss väldigt långt bort.
Titta här.
Eftersom det är en fågelkvinna vi pratar om-
-kanske hon inte vet att allt det här går att återvinna.
Vi får ge henne en varning för det.
-Hörde du? Ja.
Det är "stick" på maoriska. Hon är Kurangaituku.
-Hon bad snällt. -Vi måste rädda Beverly.
-Men hon äter människor. -Just därför.
Eller så går vi inte in.
-Låt fjädrarna ligga. -Kan jag ta dem sedan?
-Jag vann. -Det är ingen tävling.
Titta, ett stort fågelbo.
-Har det med jättefågeln att göra? -Ja.
En av oss måste nog klättra upp dit.
Vi klättrar upp, båda två. Kom.
Det ser ut som fågelavföring.
Skulle det betyda tur om hon bajsade på dig?
-Ja, en stor mängd tur. -Turen skulle drypa om dig.
Klättrar uppför stegen. Jag klättrar uppför försiktigt.
Aj, mina fingrar!
Vi kanske bara borde ta W:et och gå.
-Där är Beverly! -Ta Beverly och W:et och gå.
Jag sa åt er att inte komma hit!
God kväll. Assistent O'Leary och Minogue.
-Vi är här för att hjälpa er. -Ni stör faktiskt, så...
Eller hälsar på, beroende på hur man ser det.
-Har ni några kex? -Chefen!
-Vad i...? -Inspektör Maaka.
Begär tillstånd att fyra av.
-Våga inte skada mina fina ungar! -Hon är mamma.
Kom här, det är matdags.
Ursäkta, fågelkvinnan. Beverly är en medborgare.
Du kan inte mata dina ungar med henne.
Självklart inte. Jag ska svälja henne-
-och sedan stöta upp henne igen så här.
-Vi måste nog hjälpa henne. -Det är en stor fläkt utanför.
Du har rätt, Parker. Det som hände Parker får aldrig hända igen.
Tajmingen måste vara den rätta.
Hej, Kurangaituku.
Våga inte komma närmare.
Ni invaderar mitt hem och försöker stjäla min mat.
Du bröt dig faktiskt in i många hem och stal många glänsande föremål.
Min instinkt är att äta dig nu. Bäst att du ger dig av, flicka lilla.
Lugn nu, vackra fågelkvinna.
Försök inte smickra mig, snygging.
-Jag kanske äter upp dig också. -Du rodnar, chefen.
-Hon kan uppfatta det som ett hot. -Lugna henne.
-Har du fri sikt? -Ja.
Nog pratat. Ni störde mitt i maten!
Avfyra bedövningspistolen, Parker. Skjut! Skjut!
Varför...?
Du träffade chefen, Parker. Varför blundade du?
Bort. Bort med er.
Jag ville inte att ungarna skulle se mig skjuta henne, så jag bara...
-Parker... -Okej, sänk vapnet.
Lägg ner bedövningspistolen. Lägg ner den. Ner.
-Bra resultat. -Åh, nej. Herregud...
Vi som poliser tar hand om alla i samhället.
Tre poliser är skjutna, men syftet var gott.
Det var att rädda Beverly och fågelkvinnan.
Det är en del av Nya Zeeland-polisens service.
Det blev ett bra resultat till slut.
Ibland har vi mer gemensamt med det övernaturliga än vi tror.
Kvinnan i fråga livnär sig på oskyldigas blod-
-men hon är också en singelmamma mitt i livet.
Ja, hon har en fågelkropp, men även ett kvinnohuvud.
En kvinna som matar sina barn.
Ms Hatupatus anteckningar visade tydligt att hon sökte hämnd-
-för en släktfejd mellan hennes och fågelkvinnans familjer.
Men hon har gått med på att studera varelsen i forskningssyfte i stället-
-då den inte längre utgör ett hot.
-Vi gjorde en fantastisk gruppinsats. -Ja, vi lyckades.
Inget "Wellington Paranormal Unit" utan "we".
Och det är inget "I" i det.
-Ett par stycken. -Knappt några.
Det där är vidrigt. Men rätt gulligt ändå.
Tja... Var är Beverly?
Ms Hatupatu?
Ms Hatupatu!
Text: Anna-Karin Strobel Lando Iyuno-SDI Group