'Musikbranschen är ett hänsynslöst och trångt penningdike.'
'En plastkorridor där tjuvar och hallikar löper fria, och där goda dör som flugor.'
'Den har även en negativ sida.'
Nån gång runt 1979 ville ödet ge mig en spark i arslet.
Du är dödens!
'Vad händer här?' undrar ni.
Allt började med en klok investering på Rapid River som gav tio gånger pengarna.
Det innebar en pubrunda med några järn för att fira framgången.
Sen bar det vidare till studentpuben för att ragga upp ett fylleligg.
Rena poesin.
Jag hade just sänkt några konjak och cola när jag träffade henne.
Just då framstod hon som en kopia av den blonda Abba-tjejen.
Jag hade druckit lite, som sagt.
En timme senare var vi hemma hos henne. Och ivrigt åkte de av, eller...
Nästan. Jag minns att jag frågade...
- Vem är det där? - Min fästman Malky.
Han sitter inne.
- Sitter han inne? - Ja.
Det var dags att dra.
Nu du, älskling.
Förlåt, Davie. Jag trodde att man fick sitta längre för misshandel.
Och in kommer en jävla Charles Manson-kopia.
Det var nära ögat, men det tar inte slut där. Nej då...
En vecka senare stod jag på Grouchos och tjänade en hacka.
- Jobbar du här nu? - Tillfälligt.
Härligt.
Bara tills studiemedlen kom.
Det var då ödet till slut bestämde sig för att agera.
Van Halen.
Van Halen? Är du säker på det?
Du...
Vad var det den där lille kinesen med den röda boken sa?
'Varje lång resa inleds med ett steg.'
Ja, så skulle man kunna uttrycka det.
Helvete!
God eftermiddag, premiärministern.
I kväll kommer det garanterat att firas.
Mycket nervpirrande.
Haggis är faktiskt utsökt.
JOHN LENNON SKJUTEN
- Fin gräsplan. - Ja, så mycket skit som har spelats här...
Laget var ju i tidningen i dag. Kom igen!
Bra jobbat!
Flera Londonpubar försökte begränsa de skotska supportrarnas alkoholtillgång
genom att hålla stängt.
Domaren! Kom igen!
Säg åt honom, för fan!
Där och då inleddes min resa, och det där första steget blev ett benbrott.
Du är fan dödens.
BASERAT PÅ EN SANN HISTORIA...
- Kan du gå av planen? - Jag känner inte ens benet.
Det måste vara bortdomnat.
Jag testar att värma det, så kanske du får tillbaka känseln.
- Jag är nog i chock... - Okej, nu kör vi.
Ralph sa att du kan få vara på tryckeriet, även med gipset på.
- Efter regn, va? - Wullie... Han har bara brutit benet.
Jo, men han måste ju inse fakta.
Det är kört, hans fotbollskarriär är över.
Struntprat.
Om sex veckor är benet som nytt.
- När jag var sjuksköterska... - Mamma.
Nej, lyssna nu.
Vi fick lära oss att när ett brutet ben läker ihop så blir det ännu starkare.
Du behöver bara få några skruvar i det.
Några skruvar...
- Jag ringer Ralph i morgon. - Tyst nu, Wullie. Han blir ju ledsen.
Hej, Davie. Jag heter Shona. Jag är sjuksköterskestudent.
Det var då jag träffade henne.
Jag ska titta till dig regelbundet.
Du var vacker, minsann.
- Ursäkta? - Florence Nightingale-effekten.
Det är när patienten blir förälskad i sjuksköterskan.
Jag läser mycket om historia, om krig och...
Det var inte det jag skulle säga.
Det enda som kan få mig att klara av den här karriärsdödande skadan
är om jag vet att jag ska få gå på dejt med en riktigt skönhet.
En viss nivå av självförtroende nås bara med riktigt stora morfindoser i kroppen.
Och när man känner sig som självaste Shakespeare...
Ursäkta, men vad menar du?
Så svamlar man bara och ser ut som Plug från serietidningen Beano.
Jag hämtar haklappen.
Helvete...
Läget, Davie?
Scot.
Snygg jacka.
Funkar det att sälja härinne?
Vad är det du säljer, förresten?
Jag klarar mig själv.
Samma här.
Jaha, Davie...
- Sugen på mer? - Låt honom vara, Malky!
För fan, Scot, den jäveln knullade min tjej.
Ska du strypa alla som har gjort det så får du fullt upp.
- Det är min fästmö du pratar om. - Malcolm, gamle vän...
Hon har fått fler stötar än piltavlan på Powrie.
- Jag ska banka in nyllet på dig, Scot! - Jaså? Jag ska spräcka ditt!
Ni får fortsätta utanför, killar.
Dra åt...
Ursäkta. Det var inget.
Vi ses när vi råkas, Davie.
- Jag är skyldig dig en gentjänst. - Nej då. Vi är kvitt.
Du räddade livet på mig, låt mig bjuda på ett glas.
- Bjuda mig? Jag har inte åldern inne. - Dubbel vodka med apelsinjuice.
Hur är det? Går det bra med kryckorna?
Jag lär inte dansa fram på ett tag, men det tar sig.
Nå, hur gick det med Ralph?
Jag träffade den där Ralph och han visade runt mig på fabriken
och snackade oavbrutet om hur viktig valolja är vid jutetillverkning.
- ...valolja. - Valolja?
Ralph är en trevlig gubbe, och det där intresserar säkert honom,
men försök själva att lyssna på det där i två timmar.
Jag lärde mig faktiskt nåt nytt. Visste ni att jute kommer från Indien?
Riktigt fängslande. Så jag frågade honom...
Har du varit i Indien, Ralph?
Jag har ätit kycklingkorma på Taj Mahal på Perth road.
Och jute...
Sen fortsatte han pladdra om jute och valolja.
Jag stod inte ut längre, så jag frågade...
Vad är det jag ska göra, Ralph?
- Ser du spaken där? - Ja.
Dra i den för att dra igång pressen.
- Okej. - Och dra igen för att stänga av.
Var det allt?
Det blir säkert mer.
Tro mig, jag frågade.
Ibland måste pressen kalibreras om.
Det är ingen lätt uppgift.
- Då får jag lära mig det. - Nej, vi tar in en kille.
Dra igång den och säg till om det är nåt problem.
Där har du ett jobb för livet.
Det där passar inte mig, mamma.
- Du har ju fotbollen kvar. - Det är kört.
Jag är ingen George Best, precis. Hall of Fame lär inte sakna mig.
Sluta tycka synd om dig själv. Det gör pappa så det räcker.
- Du är snart tillbaka, Davie. - Tack.
Jag har faktiskt en idé.
- Vad då? - Jag såg en dokumentär.
Av John Pilger, den hetteÅr noll.
Den handlade om en kambodjan som hette Pol Pot.
Han mördade miljoner av sitt eget folk på arbetslägren. Han var helt psyko.
Vad har det med dig att göra, Davie?
Jag har skrivit ett brev till honom.
- Till Pol Pot? - Nej, John Pilger.
Jag erbjöd min hjälp. Volontärarbete, typ.
I Kambodja? Du som får solsting för minsta lilla?
Kära nån, vilket skämt.
Till dess har jag nåt mer konkret på gång.
Det här och en tia till på Lucky Break i 14.30-racet.
På den tiden var jag ganska så förtjust i hästar.
- En tia till, då. - På krita? Du vet ju vad som hänt.
Ja, men kom igen. Vi är ett vadslagningskontor, för fan.
- Jag betalar alltid mina skulder. - Ja, innan du blev krympling.
Kenny, min framtida skuldindrivare.
Hans ränta är sämre, men han är helt jävla galen.
Jag får lite från laget och snart är jag återställd...
Sluta ljuga, för fan. Inget jobb, ingen krita. Punkt slut.
En tia på Lucky Break.
- Hej, Wullie. - Tjenare, Ally.
Om morsan din kom på mig skulle hon gå i graven.
- Hon har inte förlåtit mitt pokerspel. - Varför gjorde du det, då?
Du har haft det tufft. Bara du inte gör om det igen.
- Gör du det igen så berättar jag. - Då går hon ju i graven.
- Lova att du inte gör om det. - Jag lovar.
Vad lovar du?
Att du inte ska komma på mig. Helt pantad är jag inte, pappa.
Nej, men du tänker dig inte för.
Lägg inte allt på kjoltyg nu, din galning.
Lägg det inte på jäntor, pappa.
- Det var den blåa. - Va?
Är du färgblind?
Ja.
Är du?
Vad gör du?
Stänger porerna.
Okej.
- Snyggt, Scot. Snyggt. - Tackar.
Och där stod hon...
- Ska du bara stå där och glo? - Va?
Killar spanar in henne varenda helg, men det är aldrig nån som vågar sig fram.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Vet du nåt om henne?
- Hon pluggar till sjuksköterska. - Snacka om det, då.
Kan du stå nån annanstans och glo? Jag måste pissa.
- Ursäkta. - Tackar.
Nu jävlar.
Shona... Jag ville bara tacka för att du hjälpte mig upp på fötter igen.
Jag vill också säga att du är väldigt, väldigt...
Vacker? Jag vet, du sa det tjugo gånger när du knappt var vid medvetande.
Du bedyrade att det inte var 'Florence Nightingale-effekten'
baserat på kunskap från serietidningen Commando.
- Och Van Halen var idioter. - Jag var faktiskt ganska väck.
Florence Nightingale-effekten handlar om att sköterskan förälskar sig i patienten.
Men det ser vi inga som helst tecken på här.
Jag ville bara ge er fribiljetter till diskot jag håller på att ordna, men...
Ursäkta att jag störde.
Okej.
Visst.
Vadå?
Ja, du får ta med mig till ditt disko.
Ja, hon synade bluffen.
Kaxigt.
Med tanke på hur vårt första möte avlöpte så hade jag inget val.
Härligt.
Jag stack över till Mennies och försökte övertala Scot att haka på.
- Ska du anordna ett disko? - Precis.
- Vem är Shona? - En tjej. Du skulle se henne.
Kan du inte bara bjuda ut henne? Ett disko är fan att ta i.
Nej, det går inte.
- Hjälper du till, eller inte? - Jag vet inte, Davie.
- Mitt studielån räcker inte till, Scot. - Inte när du dricker konjak och cola.
- Eller hur? - Tänker du kränga knark hela livet?
Vi kan tjäna en hacka.
Jag visste faktiskt att jag skulle få med Scot.
Lite extrapengar skulle sitta fint.
Grabben gillar pengar. Det var bara att sälja in drömmen.
Vem ska vara diskjockey, då?
Jag har sett en kille på college med en massa skivor. Han, kanske?
- Vem då? - Han heter nog John.
Att få ihop pengarna och övertala John, det kunde inte bli lätt.
Men då ryckte Scot in med ännu en lysande idé.
Jag har en idé.
Men jag måste säga att affischen inte blev nåt vidare.
Har ni skrivit dit mitt namn utan att ens fråga?
- Vi vill visa hur ambitiösa vi är. - Ni vill ju bara pröva lyckan.
Man måste våga satsa för att få med de bästa, John.
- Tillsammans kan vi komma långt. - Det går redan bra för mig.
- Det står inte ens nån lokal här. - Vi har några idéer.
- Som vad då? - Gå på honom! - Hur går det för laget?
Ska du inte svara?
Efter en stunds peppande hoppade John på idén.
Men ett problem kvarstod... Vi var helt panka.
Då sa John...
Kyrkoherden är skyldig mig en del.
John!
När John sa 'kyrkoherden' trodde vi att det var ett gangsternamn.
Vad roligt att se dig.
Men det var en vanlig kyrkoherde.
Fader Vettriano. Alltid lika roligt att få in nytt blod i kyrkan.
Nå, mina herrar... Har ni funnit er religion än?
Han var lite skum, ändå. Jag tror att han försökte få oss att konvertera.
- Jag är fortfarande protestant. - Protestant.
Jag måste säga att jag föredrar det katolska sidan.
Om ni känner att ni behöver själslig vägledning...
...så vill jag föreslå...
Jag blev riktigt misstänksam när han försökte pracka på oss nån slags predikan.
...Herren själv.
Gud?
Det var så klart nära att Scot gick på det.
Hans helighet ska tala i Bellhouston Park om några veckor.
- Bellhouston? Rymligt ställe. - Han har ju världens största fanclub.
Då så, mina affärskollegor...
Ni är här för att hämta upp er betalning för förra veckans ståhej.
Tioåringarna var i extas.
- Vilken grej! - Håll truten.
Därför... har jag ett förslag.
- En möjlig överenskommelse. - Nu jävlar...
Om ni kan tänka er en alternativ form av ersättning.
Skulle ni acceptera
den här vackra tavlan som min brorson Jack har målat som betalning?
- Är han berömd? - Men vad är väl berömmelse?
- Om någon hyllas... - Kan vi sälja den dyrt?
- Tyvärr inte, men med tiden... - Jag är ledsen, fader Vettriano.
- Vi skulle behöva pengarna. - Givetvis.
- 20, sa vi väl? - 25.
Och så var diskot verklighet.
Där... Där.
- Det står tre tjusiga tjejer i kön. - Se till att få in dem snabbt.
Men... Bättre kan vi.
Shona har snyggare bröst än Venus från Milo.
- Bruden från college? - Venus från Milo?
Hördu! Ge tillbaka den där!
Vart skulle han?
Kom hit, då.
Så...
Volymen där, skivan där... Inget hackande.
Dansar du, DJ Davie?
- Bjuder du upp? - Ja, det gör jag.
- Killar... - Vad har du där, Scot?
Här i har vi nästa nivå, John.
- Vilken fin! - Hur fan fick du tag på den?
Vad säger ni nu?
Att jag tänker dansa.
- Jag tyckte att du var gullig. - Gullig? Jag vill ju vara häftig.
Det var en komplimang. Jag går inte ut med alla patienter som frågar.
- Det blir fler såna här kvällar. - Ni borde ha liveband.
- Som vilka då? - John Peel spelar mycket Simple Minds.
Då tar vi Simple Minds. Men de får byta namn om det ska funka.
Kommer de så kommer jag, men jag har inte tid för fler dejter.
Och du går oerhört långsamt. Jag måste hem.
- Skolan börjar tidigt, du vet hur det är. - Absolut, det är lugnt.
Tack för en rolig kväll.
Hej då.
Hallå där. Jag heter Anne. Frun.
- John har inte sagt att han är gift. - Han är så rädd om sin DJ-image.
Jag heter Davie. Det här är min kollega.
Ni har visst lyckats bra i studentdiskovärlden.
- Det är främst Johns förtjänst. - Han pratar inte om annat.
Så är det inte alls. Dessutom var jag stor redan innan.
- Vill ni ha te och kex? - Grymt!
- Jag tar gärna en kopp. - Du vet var vattenkokaren står.
Sätt på den bara, sen häller du det kokande vattnet i tekoppen.
Och glöm inte att lägga i tepåsen.
Be dem att sätta sig!
Sätt er, killar.
Nalla inte av mina kex!
- Hur många biljetter krängde du? - Slutsålt.
- Vad var det jag sa? - Vi borde göra om det.
- Inte en chans. - Va?
- Vi måste växla upp. - Nå nästa nivå.
Vi måste vårda vårt goda rykte och öka.
- Liveband, fler gäster, mer pengar. - Snyggare brudar.
- Då får du mindre att göra. - Jag gillade uppmärksamheten.
- Vad sa du nu, John? - Att de har min uppmärksamhet.
- Vad fan... - Vad sa du nu, John?
- Vilka tänker ni på? - Simple Minds.
- Aldrig hört talas om. - John Peel spelar dem mycket.
- Mycket populära bland ungdomarna. - Då är du borträknad, John.
Du skulle gilla dem, men vi måste betala i förskott.
- Hur mycket kan vi få loss? - 50 när laget fått sitt.
50? Det räcker inte långt.
Kan du dubbla det?
Om du ens gluttar mot Floridapengarna så skiljer jag mig. Okej, älskling?
Har du kontakter i resebranschen?
- Har alla sina biljetter till påven? - Ja.
- Och biljetterna till resan? - Ja.
Suveränt. Köa här så kommer bussen till Hans helighet om 'uno momento'.
Kom! Den är sen. Går det att lita på dem?
Det var en påvespecialare. En nystartad verksamhet, precis som vår.
De enda som accepterade 50 pund?
Lägg av. Så länge den har fyra hjul och fönsterrutor så är det lugnt.
Toppen.
Skämtar du?
Nej, det här är inte Rocket Travels kontor.
Jag skiter i om ni missade halva påvens tal. Det angår inte mig.
Hallå? Rocket Travel, ja. Fyra biljetter till Barry Manilow?
Pappa! Du måste svara ordentligt, sa jag ju.
Ja, önskas standardpaketet eller lyxvarianten?
Ja...
Ställ checken till Rocket Travel, 5D Whitfield Court.
Precis. Tack så mycket.
Du... Om jag ska hålla på och svara i telefonen måste jag få nåt för det.
- Vad tänkte du dig? - Fyra burkar starköl för en kväll.
- 30 gram Golden Virginia-tobak? - Två burkar, 15 gram.
Riktigt bra grejer.
Ja, jag känner mig väldigt avslappnad.
Inga dåliga grejer, Scotty.
Det är bara att åka med, grabbar.
- Vi måste ha ett namn. - Va?
- På firman. - Det har jag tänkt på.
Vad sägs om 'JSD Promotions'?
Men vad fan...
Okej, jättebra tänkt. Originellt.
Men i så fall ska det vara SJD.
- Vad i helvete? - Vem fixade alla affischer?
- Saftblandaren? Riktigt grym. - Det var det ingen som bad dig om.
Hörni... Inga jävla initialer, det är skittrist.
Twa Bridges.
- Twa Bridges? - Ja.
Det var nåt pappa sa.
'Nu har Dundee två broar, pojk. Precis som Edinburgh.'
Då så... Då bestämmer vi oss för 'Twa Bridges Promotions'.
Ja.
- Nån mer som är sugen på ostburgare? - Ja.
Vad garvar du åt? Jag är vrålhungrig.
Ni har munchies.
- Vadå? - Fjantar.
Amatörer.
Läget, Kenny?
Vi behöver en lokal.
- Vi behöver en del prylar också. - Stick, för fan.
Vi har pengar.
- Studentlokalen passar väl er bättre? - Vi är portade där.
Nån snodde visst en saftblandare från polisen till vårt disko.
Jades mamma blev besviken över Rocket Travels lyxpaket till Barry Manilow.
Så.
Stick.
Skärp dig, vi trodde att du var en seriös affärsman.
Jag gillar din nya tjej, Davie. Det är klös i henne.
- Är det där verkligen okej här inne? - Annars får jag kasta ut mig själv.
Jag äger ju stället.
Vill ni ha en schyst lokal kan ni fråga Des Fergie.
- Han som lägger lik i badkaret med... - Ja.
Vänta här.
Den lille är revisor och långskånken är tydligen musikjournalist.
- Det är det, jute eller sylt. - Lustigt.
Jaså?
Det här är inte Fergie.
Vilken fin
tavla.
Det är Pike, hans brorson.
Låt er inte luras av det vänliga leendet. Han bits.
Sitt ner, för helvete.
Jaha... Är inte mr Fergie här?
Ser han ut att vara här?
Det är lördag. Mr Fergie spelar golf på lördagar.
Okej.
De kan ta Teazers. 200 per kväll.
Det knepiga med Dundee på den här tiden var att de här typerna ägde alla ställen.
Stick, då.
Så alla överenskommelser blir ofelbart till deras fördel.
- Vi tar halva entréintäkterna. - Så fan heller...
Det var ingen fråga.
Bara så att ni vet.
Inga om, men eller post mortem.
Hej svejs!
Kate Bush eller Debbie Harry?
- Utifrån musiken? - Ja, utifrån musiken.
Jag tar gärna båda.
Davie!
Elton John eller Bee Gees?
Varken eller.
- Du måste välja nån. - Ta en annan.
The Undertones eller Buzzcocks?
Buzzcocks. Nu är det min tur.
Dundee eller United?
Vadå 'United'?
- Dundee United. - Du sa 'Dundee eller United'?
Det är två olika lag. Dundee och Dundee United.
- Planerna ligger på varsin sida om gatan. - Behövs det två olika Dundeelag?
Då har man alltid nån att möta.
Jag gillade dig inget vidare första gången.
Det gjorde du visst. På diskot.
- Vill du veta vad jag tänkte om dig då? - Vad?
Jag tänkte... 'Dra in tungan innan nån trampar på den.'
Men jag gillar dig bättre nu.
Det hoppas jag.
Har ni lyckats boka Simple Minds?
Hur mycket, sa du?
Vi säger 15 pund och ett sexpack.
Okej?
Jag bjuder på pommes frites till fisken också.
Toppen! Bra där. Hej.
Hallå, det här är Dave från Twa Bridges Promotions. Vi vill boka in Starjets.
The Vapours.
The Skids.
Toppen. Tackar.
Är XTC bokningsbara?
- Suveränt, Scot! - Sjukt bra, ju.
Very Important Men, då?
Jag hade bara råd med en.
Säg inte att du har lagt hela vår budget på en affisch!
Det är inte mitt fel!
Killen på DC Thompsons var inte billig och Ralph behövde fylla på skrivaren.
- Hur många biljetter har vi sålt? - Med en fantastisk affisch...
Inga på Grouchos, inga på Q & I video och inga på Rick Pile.
- Och inga här, värst av allt. - Noll, alltså.
Vi är barskrapade och måste ändå betala 200 pund i hyra.
Vänta, jag har en idé.
'Spelningen inställd, bokaren död.'
Ny affisch.
Lite väl simpel, jag har sett en del dödsannonser. Det krävs mer känsla.
'På grund av det olyckliga'
'frånfället'
'av den omtyckte och högt aktade affärsmannen John Gibson, 24'
'har kvällens spelning av respekt ställts in.'
'Alla biljetter återbetalas av Rocket Travel.'
'Våra tankar går till hans fru Anne.'
- Snyggt som fan, John! - Du hade inget bättre att komma med.
- John Gibson? - Här.
Du ser pigg ut för att vara död. En döing som är skyldig mig 200 pund.
- Så är det inte... - Här.
Då så.
- Tack. - Visst.
- Helvete... - Bra, Scot!
Det är lugnt, vi är ju alla delägare.
- Har du vunnit på hästar? - Nix.
Import-och exportindustrin blomstrar.
Va?
Jag kränger en massa hasch till studenterna.
Jag är student.
Vi vill boka '2 tone-paketet' med The Specials och Madness.
Super. Tackar.
Wreckless Eric?
Strålande. Tack så mycket.
- Känns VIM verkligen bra? - Very Important Men blir lite mycket.
- Bättre med tre initialer. - Initialer är hemskt!
Nej, som ELO, OMD och XTC.
- AC/DC. - Lägg av.
- Vet ni att Vim är rengöringsmedel? - En hyllning till det enkla.
- Det är Warholskt. - 15 minuter i rampljuset, max.
Hur mycket har vi?
50.
Går det bra med 50?
Är Ultravox bokningsbara? Toppen.
- Innan du lägger på, Davie... - Ja, George? Jag har slut på mynt.
Jag har en ny kvartett på gång, från Dublin. De lär slå stort.
- Vilka då? - U2.
Aldrig hört talas om. Vi står över, George.
Snyggt!
Jag tänkte att vi kunde tjäna lite extra på att sälja konsertfilmer till ungdomar.
- Hur fick du tag på den? - Jag lånade kameran av killen från Forbes.
Och jag köpte hundra tomma band av killen från Woolies.
- För hur mycket? - Gratisbiljetter.
Och hälften av min andel var.
- De tror att de ska få hälften var. - Precis.
- Men de ska få en fjärdedel. - Ja, men tyst om det.
Det löser sig!
Strålande.
Tack. Det var ett nöje att göra affärer med er. Adjö, då.
- Vad sa du? Det är inne med lockigt. - Det är inte inne.
- John, titta på mig. - Det gör jag.
Jag är snygg.
- Urläcker, om jag får säga det själv. - Det gör du ju.
Att bygga upp musklerna tar tid. Börja inte springa innan du kan gå.
- Jag håller koll på honom. - Tackar, doktorn.
- Hur känns det? - Jag är som ny.
Davie!
Jag har högklackat!
- Du hörde vad läkaren sa. - Skit i det.
- Jag välter, jag välter! - Vad håller du på med, knasboll?
- Jag vill bara tacka dig. - För vad?
- För all hjälp. - Det är mitt jobb.
Du har inspirerat mig i arbetet med spelningarna.
- Smickrande. - Därför
ska du få det här.
- Vad gulligt av dig, Davie. - Jag vet.
- Vart ska du? - Vi ska fira.
Härligt.
Det är ju fruktansvärt.
- Stackars tjej. - Sluta.
Sluta.
Jag ber om ursäkt för att vi inte har gåslever-och vaktelsoppan i kväll.
Det är lugnt, det åt jag till middag hemma i går.
Smaklig måltid.
- Du gillar visst kärnor, Davie. - Jag gillar citronen.
Det är gott.
Varför gör du allt det här?
För att jag gillar dig.
Inte det, jag syftade på spelningarna.
Jag tjänar lite på det.
Jag gillar det väl.
Ja, men vad betyder det? Vad vill du få ut av det?
Det har jag aldrig riktigt tänkt på.
Mamma har alltid velat ha ett hus i Ferry.
Det skulle jag vilja ordna åt henne.
Och göra pappa stolt.
Stötta familjen, helt enkelt.
Och kanske bilda en egen.
- Är allt till belåtenhet? - Absolut, kompis.
- Kan vi få en flaska Chabliss till? - Chablis, menar han.
Givetvis.
- Cha-vadå? - Chablis. Det är franska.
Franska...
John! Killen från Woolies är här. Han vill ha hälften av pengarna från i går.
Va?
- Ni får Bloomers för 400. - Kontant, på en gång.
Det går inte.
Just som det börjar gå bra tar Fergie över.
Biljetterna sålde slut, vi fick in allt bättre och större band
och snart skulle folk få upp ögonen för oss.
Davie McLean!
Minns ni den här typen?
- Hoppas att du har nåt. - Affärerna går bra.
Det är när man simmar på djupt vatten som hajarna dyker upp.
Enligt mr McConnel säljer Thin Lizzy-biljetterna som smör.
Det är inte min grej, men frugan gillar dem.
Det här är Fergie, storpotäten i Dundees McMaffia.
Det han vet om musikbranschen får plats på ett frimärke.
Hon har bra smak, biljetterna är snart slut.
Toppen. Då kan vi ta förskottspengarna nu, när vi ändå är här.
- Ja, jag ska höra med Bernie. - Det var hans förslag.
Men han äger ju lokalerna, så han bestämmer. Nåväl, han kommer sen.
Hejsan.
Man träffar den nya kontakten, snackar lite skit...
Man kommer överens...
- Ni ska få min Londonkontakt. - Perfekt.
Och så går man därifrån med sin största spelning ditintills.
Tills...
- Blir det spelning här i kväll? - Biljetterna är snart slut.
- Det blir inget med det. - Va?
- Området är för tätbebyggt. - Det har ju gått förut.
- Men inte nu. - Så kan ni inte göra!
Det är redan gjort, fullmäktiges beslut.
Vilken olycklig slump, va? Inte direkt.
- Jävla byråkratidiot. - Han jobbar säkert för Fergie.
- Varför tror du det? - Nu behöver vi en ny lokal.
Vi är desperata, då får vi betala mer.
- Vi borde lägga ner, göra nåt bättre. - Som vad då?
- När går Anne till jobbet? - 08.30.
- När kommer hon hem? - 16.30.
- Då är det tomt hos er... - Nio timmar varje dag.
- Det är ett fint hus. - Jaså?
- Dubbelsäng? - Ja, Slumberland.
- Skön? - Väldigt.
- Vi kan öppna bordell där. - Jag hoppas att du skämtar, för fan!
Lugna dig, jag tänkte inte föreslå Anne.
Men din Shona är en riktig snygging.
Vill man sitta vid Fergies bord...
Det får bli plan B.
...hur ostadigt det än är, så måste man följa hans regler.
Vad ska man göra?
Man kan inte komma och klaga, precis.
Mitt bästa tips är att ligga still och bita i kudden.
Betalar de inte är det ni som måste göra dem illa.
Jag börjar tröttna på att bryta benen på studenter som tar lån utan säkerhet.
- Jag går inte ens på gym längre. - Jag har ett hus.
- Va? - Ni hörde vad jag sa.
- Kul att du kom. Vad fin du är. - Det här blir sista spelningen, Davie.
- Varför det? - Jag kom på vem den där killen var.
Jag kände inte igen honom, men namnet. Des Fergie.
- Jag vet vad jag gör. - Det trodde säkert mina patienter också.
När vi gipsade benbrotten och de var bedövade så viskade de.
Dagen efter höll de tyst, men det var samma namn varje gång.
Det påminner mig om all skit från uppväxten. Pappa...
Om du är en del av det och riskerar att råka illa ut, då kan vi inte vara vänner.
Jag har hittat nåt jag kan och då vill du att jag slutar? Jag kommer att göra succé.
Visst. Varför trodde jag att du skulle lyssna?
Shona!
Davie... Nu har jag lämnat den där horan till slut. Hur tänkte jag?
- Du gjorde mig nog en tjänst. - Kul att höra.
Du har lockat till dig hyfsat bra band också.
- Tack för det, Malky. Ett ögonblick, bara. - Shona!
Helvete.
God eftermiddag. Mr Burtons kontor, ni talar med Annabelle.
Det här är David McLean från Twa Bridges Promotions.
Vem då?
- Dundees främsta evenemangsföretag. - Dundee?
- Dundee i östra Skottland. - Vad gäller saken?
Vi vill boka in Pink Floyd, Stones och Fleetwood Mac.
Okej, då ska ni få tala med mr Burton.
- Var har du hållit hus? - Här och där.
Klubben är körd. Har du ens sovit nåt?
Burton här.
Det här är David McLean från Twa Bridges Promotions.
- Aldrig hört. - Vi är Dundees störta evenemangsföretag.
Vi vill boka in era band. Vi fyller vilken lokal som helst i närheten av Tannadice.
Aldrig hört talas om er, men våra stora band går på tusen pund per 1,5 kilometer.
Tur och retur.
- Får jag återkomma? - Nej, jag väntar på ett samtal.
- Kan ni vänta ett ögonblick? - Helst inte.
- Hämta en vägatlas och en linjal. - Fixar!
Två frallor med smör och mycket salt.
Annabelle!
- Var fan ligger Dundee? - I Skottland.
Hämta vägatlasen, är du snäll.
- Vad snabbt! - Tog den ur en bil.
Och linjalen?
Tusen pund per 1,5 kilometer, sa ni?
- Hur långa är korvarna? - 15 cm.
- En sån. - Med pommes frites till?
Hur långa är de?
Bara korven, tack.
Räknar man vägsträckan då eller fågelvägen?
- Det som blir längst. - Okej.
500 pund, det blir...
- Jag kan belåna huset. - Vad är det värt?
- Tre tusen. - Då kommer de till Swiss Cottage.
- Han vill ha en miljon. - Inte äta!
Jag och mina kollegor har diskuterat lite och vill i stället boka nån nykomling.
Då kanske vi kan säga Iron Maiden?
Ja, det skulle verkligen passa oss.
- Vilken envis liten jävel du är. - Ambitiös, säger jag.
Det blir 1500 pund per resväg, om de nu vill åka till Dundee.
- Då avrundar vi det till... 4000 totalt? - Fullt rimligt för ett sånt band.
Hälften direkt, resten på dagen för konserten.
Utmärkt, mr Burton. Tack så mycket, vi ses...
- Iron Maiden, för fan! - Vilka är det?
- 4000, varav 2000 direkt. - Ursäkta?
- Vilket kap! - Kap?!
Vad hände med 15 pund och ett sexpack för Simple Minds?
Det var förra veckan, John, nu är det annat.
Med huslånet och pengarna från i går så är vi ändå 500 kort.
Det löser jag. Lägg tillbaka den där.
Städa upp efter i går och ät upp korvjäveln.
Sa han att vi ska städa?
Du skulle se hans pommes frites.
Bra att du kom tillbaka, Davie.
Du och jag kommer nog att samarbeta under lång tid framöver.
Vi har försökt med Lloyds, TSB, RBS... Alla säger nej.
Pike, baksätet.
Är mr McConnel inne?
Bernie!
- Är nåt på tok, mr Fergie? - Inte än.
Des. Kan jag hjälpa till?
- Vi ska ha 4000 för Thin Lizzy-konserten. - Det är 1000 kvar. Mr Pike fick resten.
Det har jag inget kvitto på.
Har ni nåt kvitto på det, mr Pike?
Jag vet inte vad hon pratar om.
- Men... - Hon lurar er, mr McConnel.
- Vänta lite, det måste... - Hit med pengarna!
- Han var också här. - Snälla, Davie!
Stämmer det, Davie?
Här får du för att hålla truten.
- Vill du ha skjuts? - Visst.
Ta en taxi, det har du råd med nu.
Kenny hämtar resten av pengarna nästa vecka.
Vad skulle ni ha gjort? Fergie visste vad han höll på med.
Pengarna räckte inte till spelningen, så jag gjorde det enda jag kunde.
Helvete!
Förlorade du, grabben?
Det var ju bara 20 pund, Davie. Du har förlorat mer förr.
Far åt helvete.
Ett, två...
...99, 100.
Det grejar du nog inte, grabben.
- Säkert inte, pappa. - Har du haft en bra kväll?
- Slutsålt. - Roligt att höra.
Vad stolt jag blir.
Tack, pappa.
Han är här nu.
Är allt bra?
Strålande.
- Prima liv. - Var fan har du varit?
- Hur är läget, John? - Med mig?
Alldeles toppen.
Efter att du stack med alla pengar!
Lugn, John! Han har det uppenbarligen kämpigt.
Har han det kämpigt?
Jag fick ta mina semesterpengar för att slippa bli sönderslagen av galningarna!
Och jag hade inte allt de begärde, så de där jävlarna kommer tillbaka.
Om min fru tittar i vasen lämnar hon mig!
Tänk efter igen, Scot. Vem av oss har det kämpigt?
Du har pengarna. Eller hur, Davie?
Har du spelat?
Vi har all tid i världen, Davie. Ditt jävla pucko.
- Allt på svart, tack. - Okej.
Röd 19.
- Var det allt? - Ja.
Det borde jag kanske ha skött snyggare.
- Vi kommer att dö, Davie! - Lägg av! Det är inte värt det!
- Slå till, det förtjänar jag. - Ingen idé, du lär dig ändå inget.
Det gör han visst.
Nu ska du få jävligt ont, lillen.
Pike, kompis... Jag kan fixa fram pengarna. Jag kan jobba åt dig.
Du kommer att få jobba för oss jävligt länge... kompis.
Kom igen nu, vi ska inte krångla till det.
Hallå, grabbar! Läget?
Vad har hänt, Davie? Har du slagits?
Kan ni som är så starka hjälpa mig?
- Vi måste prata lite med Davie. - Kör ni honom till sjukhuset?
- Vi får se. - John, kompis, får vi växla några ord med dig?
Ta hand om honom, är ni snälla.
Vi kanske kan hitta på nåt skoj sen, om Davie orkar.
Inte illa, Davie.
- Ring polisen, Scot. - Ingen idé.
De hinner ändå inte hit. Dör vi inte så blir de bara förbannade.
- Nåt att dricka? - Det är bra, mrs Fergie.
- Chrissy. - Det behövs inte, mrs... Chrissy.
Vilket fint hus ni har.
Honom gillar jag.
- Pojkar? - Nej, inte på arbetstid.
Som ni vill.
Hur stor är skulden?
200 sen tidigare, 500 från Thin Lizzy- spelningen, plus tre dagars ränta.
Jag har också en räkning för reparationen av Bloomers.
- Det var inte vårt fel. - På hur mycket?
2000.
Så mycket är stället inte värt!
Och trumsetet.
Och en gitarr.
Så, avrundat uppåt är nu ni, era jävlar, skyldiga mig...
Tre lakan.
Tre tusen?!
- På mitt skrivbord i slutet av veckan. - Skitsnack, Fergie! Du lurade oss...
Jag har gett dig flera chanser.
Men du blev överambitiös.
Ni kan väl lika gärna döda oss på en gång?
Nej... Nej, nej.
Ni dör när jag bestämmer det.
Om ni inte lyckas betala tillbaka kan ni börja på transportavdelningen.
Eller... En av er, åtminstone.
Mr Pike får avgöra vem av er vi ska ha kvar i någorlunda skick.
Svårt val.
De känns båda lika viktiga som en askkopp på en motorcykel.
Men hörni... Jag kan fixa fram pengarna på två veckor.
Jag kan pantsätta mitt hus.
Då säger vi två veckor.
Problemet är...
Jag har mitt rykte att tänka på. Rykten är fina saker...
Det brukar bespara mig mycket tid.
Men mitt rykte hos det yngre gardet
behöver...
Slipas lite på.
Så med tanke på det
kommer jag att lämna er i mr Pikes och mr Fergusons händer.
- Kommer de tillbaka, tror du? - De är starka, killarna.
Bara de kommer tillbaka inom två veckor, så.
Det här hjälper ju inte! Vi måste komma hem! Helvete!
Håll käften, det är inte roligt.
- Hur visste du att vi var här? - Fergie gör så där jämt.
För helvete!
- Hur blir det? - Jag ska pantsätta huset.
Aj då, det var hårda bud.
Din vän har räddat livet på dig, men du ser inte vidare glad ut.
Jag hade löst det.
- Ska du inte tacka mig? - För vad då?
Jag såg till att du inte blev allvarligt skadad.
- Genom att klä dig som en hora? - Du är jättefin...
Som en hora?
Titta på dig själv, Davie. Kallar du mig hora?
Måste vi verkligen prata om det här nu?
- Jag sa att du var klädd som en. - För att hjälpa dig, ja.
För att du är en spelberoende med storhetsvansinne.
Det var poetiskt sagt. McGonagall lever vidare.
Skulle de ha skadat er om jag inte hade klätt mig så här?
Exakt.
Helvete.
Fan också!
Sugen på glass?
Med hallonsylt? Kom igen nu! Upp med hakan.
Maiden kommer att älska akustiken...
Det är vårt enda alternativ, John.
Vårt enda alternativ är att lägga ner den här musikskiten
medan vi åtminstone lever.
Lyssna på mig först, bara.
Vi tar dina huspengar och lägger dem på Iron Maiden här.
Vi säljer slut på biljetterna, betalar galningen och hans kumpaner
och tjänar oss en hacka.
Sen lever vi lyckliga i alla våra dagar.
Jag har klantat till det.
Förlåt för det.
Det är lugnt, men jag kan inte riskera mer nu.
Min kollega sa precis likadant
när vi bokade in The Beatles.
- Hur står det till? - Andy.
Ursäkta mig, jag behövde bara kontrollera så att allt ser bra ut
inför konserten med Sydney Devine.
Oj, vilken grej...
Jag anlitade kvartetten till några mindre spelningar -63, innan de slog igenom.
De tog bara 30 pund, men vi gick ändå back.
Men det var nåt som fick mig att vilja anlita dem igen.
- Vad då? - Jo...
Det var ju Beatles, för fan.
Jag ringde upp Brian Epstein och sa:
'Jag vill anlita dem igen, men jag gick back senast. Går det bra med 25 pund?'
Då sa han:
'Nej. Du får dem för 200 pund, och det måste vara den största lokalen.'
Min kollega tyckte att jag var helt från vettet.
Han har två barn, så ur hans synvinkel var det ju det.
- Hur gick det? - Jo...
Det var ju Beatles, för fan.
Jag var här som liten, och kastade gelégodis på Ringo.
Jaha...
Iron Maiden, alltså.
Den nya heavy metal-vågen. Ska ni köra?
Men för helvete!
Underbart, John. Det ska du inte få ångra.
Det gör jag redan.
Vet du vad jag skulle ångra? Att jag köpte den där jackan.
Fan ta dig.
- Hallå, Kev. - Hej, Davie.
- Vad är det för bok? - GULAG-arkipelagen.
Den handlar om... Känner du till arbetslägren i Sibirien?
Jaså?
Där hamnar de oliktänkande, tror jag. Den är riktigt bra.
- Det kunde lika gärna vara Whitfield. - Varför det?
Så jävligt är det ju.
Det har du jävligt rätt i.
Var är trumsetet?
Trumset?
- Kommer du inte med Maiden? - Ser jag ut att vara det?
Jag ska fixa toan.
Wiens gosskör var här i går. 40 killar och en toa.
Tortyr.
Det var nu jag insåg att vi var körda.
Vi ses, Davie.
Titta inte på mig, jag ska fixa i skiten i rören.
- Vet du var Davie McLean finns? - Det är jag, det.
Rod Smallwood, Maidens manager. Trevligt.
- Instämmer. Gick resan bra? - Vi lämnade Sunderland i gryningen.
- Vi spelade i går, publiken älskade det. - Då blev det sent, då.
- Var har du gänget? - Gänget?
De som ska hjälpa mina killar att rodda.
Det trodde jag att ni skulle ordna själva.
- Du skämtar? - Så klart.
De kommer snart.
- Och... Catering? - Catering?
- Ja. - Korvrutor och sånt?
- Va? Vad är det för nåt? - Korv som är skuren i fyrkanter.
Du har väl läst kontraktet?
Absolut, till och med det finstilta.
Bra, det är det viktigaste. Då har vi Ruddles.
Och jag tar vitt bröd och HP-sås på min.
Jag ska visa var vi har logen.
- Hur går det med biljetterna? - Som smör.
- Va? - De går åt som smör i solsken.
Okej. Jag tror att albumet hamnar på tio i topp den här veckan.
- Riktigt bra timing av er. - Toppen.
Då så. Säg bara till om det finns nåt jag kan göra.
Absolut.
Höger längst ner där.
- Mamma! - Hej, pojken min. Jag ska åka till mormor.
- Det här är en nödsituation! - Vad då?
Jag kan ha missat några grejer.
Kolla i soffan, det ska ligga ett brev där som det står 'Cowbell Agency' på.
Ett ögonblick.
Wullie! Bort!
Herregud!
- Ni behöver ett nytt arkivsystem. - Har du det?
- Ja, jag har det. - Står det 'bandets önskemål' nånstans?
- Jösses. - Hallå?
'Tio baconmackor med HP-sås vid ankomst. Tio paj och mos innan konsertstart.
Fyra paket cigaretter.' En låda Ruddles, står det också.
Vad fan är Ruddles?
Ingen aning. Det kommer mer, Davie.
Två flaskor vodka, två flaskor tequila,
24 flaskor lager, 24 burkar Yorkshire Bitter.'
Du måste hjälpa mig, mamma. Du får pengar sen.
- Jag blir galen på dig, Davie! - Tusen tack! Hej då!
Vad är det nu?
- Du har väl inga planer i dag? - Vad då?
Vi ska starta catering.
Det var en enda röra alltihop.
Jag har inte tid för det här, Davie.
Vi är ett riktigt band och folk betalar ju för det här.
Maidens manager var rasande, och jag förstår honom. Vi hade ingen personal.
Så jag sprang runt på gatorna och jagade folk.
Läget, grabbar? Vad har ni för er?
Det gick fint, tills...
Vänta nu, är det där vår gitarr?
Jag tog ju in dem från gatan, så vad hade jag tänkt mig?
Sen blev det än värre.
- Du, vad har ni för förband? - Förband?!
- Men för helvete, ni måste ha ett förband! - Lugn, jag känner alla band i Dundee.
Jag ringer dem!
Vad fan!
Tillbaka i telefonkiosken för att hitta nån som kan hoppa in.
John sprang runt som en tok och pappa fixade mat till 40 pers!
Vi hade ingen jävla koll, vi bara hoppades att det skulle bli bra till slut.
Då frågar managern...
Okej... Kan jag få mina 2000 nu?
- John! Hur många biljetter har vi sålt? - Inte tillräckligt.
Vad ska vi ta oss till?
Gissa.
John! Vänta lite!
Ska du inte säga hej då innan du drar till spelningen?
Jo, så klart.
- Vi ses där. - Jag är stolt över dig.
För alla spelningar. Det vet du väl?
Det är klart att jag vet.
Vet du vad som är lustigt? Du har väl inte bråttom? Sätt dig.
Det här blir roligt.
Tjejerna berättade om ett rykte för mig, för ett tag sen.
- Jaså? - Att du hade dött.
Jag har tänkt fråga vad det handlade om.
Det måste ha varit nån annan.
Många hörde av sig.
Jag blev faktiskt jätteledsen.
Men sen kom du hem, och då tänkte jag att de hade pratat om nån annan.
Så jag torkade mina tårar och sminkade mig. Du märkte ingenting.
- Okej, jag måste dra nu. - Okej, vi hörs.
Se bara till att du lägger tillbaks dem.
Va?
Lycka till.
Ingen fara, Shona såg dig inte.
Vilken kväll.
Kommer Maiden att spela?
Det var en viktig fråga.
Efter all oro och alla skulder... Skulle det braka samman?
Så klart inte!
Varför skulle jag då berätta det här för er?
Det var helt otroligt.
Aldrig hade vi kunnat ana att det skulle komma fans från Brechin, Arbroath, Perth
och till och med Crieff! Kön sträckte sig runt hela kvarteret.
Kanske hade mina böner hos fader Vettriano med saken att göra.
Hur som helst så älskade de det. Resten är historia, som man säger.
Sannerligen.
Davie...
Du fick till en hyfsad spelning ändå, trots allt.
- Fick ni in nåt? - Vi betalade tillbaka alla skulder.
Sen firade vi att vi fortfarande är vid liv, men det var allt.
- Spelade du bort allt? - Nej, jag har lagt av.
Ska vi slå vad?
Ledsen att jag inte kunde stanna kvar efteråt. Skolan och allt, du vet.
Nej, det vet jag inte. Jag har inte varit där, så de ska stryka mig.
Det förstår jag.
- Nåja... Vad har du för dig? - Jag ska till London.
Jag har fått jobb på Guy's and St Thomas'.
Precis som du ville.
Förlåt att jag betedde mig som en fullkomlig idiot.
Jag...
Fortsätt.
Jag höll på att bli kär i dig.
Jag betedde mig korkat.
Din ursäkt är viktig för mig.
Ibland kan jag se hela världen i dina ögon, Davie.
Jaha...
Vi ses.
Nej, det gör vi inte.
Visst, ja... Hej då, då.
Följ med.
- Va? - Till London. Vad ska du göra här?
- Det är det många som säger. - Det är ju sant.
Shona, jag... Det skulle jag gärna.
Men jag är helt pank.
Du brukar ju kunna trolla.
Om du ångrar dig så åker jag i morgon. Vi ses.
Jag insåg hur speciell Shona var.
Nästan som om hon visste...
Skynda på, annars missar du tåget.
Det går först om 90 minuter.
Ta det lite lugnt.
- Jag gjorde ett par mackor till dig. - Tack, mamma.
- Vad är det där? - Den är till dig.
- Till mig? - En liten present.
Det här kom, förresten.
Jösses. Inte trodde jag att John Pilger skulle svara.
Vad tråkigt, vännen. Men du försökte i alla fall.
'Hej, David. Tack för ditt erbjudande om att hjälpa oss i vårt arbete.'
'Vi ser fram emot att träffa dig i Phnom Penh. Vänliga hälsningar, John Pilger.'
- Säkert att du vill till London? - Jag får tänka på saken.
Den här var... annorlunda.
Ni kan ta ner den där Constable-målningen och hänga upp den där.
Kom, vi testar.
Jag fick den av fader Vettriano. Hans brorson Jack har gjort den.
Han ska vara ganska duktig.
Tack, pojken.
Den var fin.
Nåväl...
Kom nu, vi måste åka. Jag hämtar jackan.
Davie... Säg inget till pappa.
Här har du 20 pund. Det lär du behöva i London.
Tack, mamma.
Det hade du inte behövt.
Då så, då åker vi.
Här, grabben. 20 pund. Säg inget till mamma.
Det är dyrt där nere, inte minst med dina vanor.
Tack, pappa. Jag ska göra mitt bästa.
Jag är mycket stolt över dig.
Jag trodde nästan att du hade övergett mig.
Jag kom för att säga hej då.
- Va? - Det är viktigare att du åker.
Så du ska inte med?
- Hur kunde du ljuga för mig? - Jag lurade dig, det är en annan sak.
Du låg ju med nån annan.
Vem sa det?
Du gjorde det nu.
- Du kommer att lyckas bra, Davie. - Med vad då?
Förverkliga dina drömmar.
Desi vill prata med dig.
Det sägs att du är en flitig ung man. Jag kanske kan erbjuda dig arbete.
Livstidsanställning, om du vill.
Efter allt som hänt, kan man inte låta bli att tänka: 'Tänk om...'
Men så inser man att det är han där uppe som delar ut korten.
Man kan bluffa, väga odds mot varandra,
följa sina tankar eller sitt hjärta,
men till syvende och sist är det ändå ödet som avgör.
Jag tror att det var hon.
Det var så jag hamnade här.
John och Anne är lyckligt gifta och bor kvar i Dundee med sin stora familj.
Han är i fastighetsbranschen med investeringar i whiskyindustrin.
När han inte gör affärer spelar han golf i Portugal.
John och Davie gjorde gemensam sak igen efter 35 år
och bildade ett skivbolag som släppte Kyle Falconers solodebut.
Scot flyttade till London när han var 19 år.
Under 80-talet blev han de rika och berömdas bästa vän.
Han blev mångmiljonär med fastigheter i hela världen, från Miami till Belgravia.
Hans sista affär, 'projekt Moskva' är omgärdad av konspirationsteorier.
Tragiskt nog gick han en för tidig och oförklarad död till mötes i december 2014.
Efter 20 år i London bestämde sig Davie att gå vidare från konsertbokningar
och blev tillsammans med Alex Weston manager åt det då okända bandet Placebo
som nu har sålt 13 miljoner skivor i hela världen.
David har nu varit manager åt Placebo och flera andra stora artister i 25 år.
Han bor i Bangkok sen 15 år tillbaka med döttrarna Billie och Beaw och frun Thian.
Han köpte också ett hus i Ferry i Dundee till sin mamma.
Till minne av Wullie, Moyra och Scot.
Översättning: Martina Nordkvist