Какво е нужно,
за да ви накарам да вземете предвид предупрежденията на този съд?
Очевидно е,
че не приемате насериозно този въпрос.
Няма да позволя да продължите да тормозите тези хора.
Ясно ли е?
Ако нарушите тази ограничителна заповед, ви уверявам,
че ще прекарате 40 дни в окръжния затвор.
Наистина.
Само още едно престъпление.
Съдът смята,
че се нуждаете от професионална помощ
и консултиране за контролиране на гнева.
Този съд ви предложи да потърсите съвет,
но тъй като не можете или няма да го направите доброволно,
го изисквам като част от сделката за престоя ви извън затвора.
Ясен ли съм?
Мелинда?
Да, ваша чест.
Така,
мислиш ли, че имаш проблем с гнева?
Мамка му, имам проблем с гнева.
Чувстваш ли, че имаш право на този гняв?
Това е все едно да ме питаш дали имам право да бъда гладна.
Той причини всичко това.
Всичко това.
Не аз. Този кучи син ми е длъжник.
Какво мислиш, че ти дължи?
Това, че диша.
Защо се чувстваш така?
Не знаеш какво ми причини.
Не знаеш.
Би ли искала да споделиш какво ти е причинил?
Имам ли избор?
Всички имаме избор.
Не и когато проклетия съдия ме кара да седя тук.
Знаеш ли какво? Това са глупости.
Онова копеле ме тормозеше, а сега си се разхожда на свобода.
Какво пишеш?
Просто бележки.
И какво пише в тези бележки?
Стереотип ли съм?
Това ли мислиш, че си?
По дяволите, не!
Писна ми да слушам това.
Всеки път, когато чернокожа жена е разгневена, тя е стереотип.
"Тя тормози мъжете."
Това ли мислиш, че си направила?
Кучко...
слушаш ли ме изобщо?
Не съм му сторила нищо.
Аз бях всичко, от което имаше нужда.
Бях...
Бях силна, когато той имаше нужда от мен.
Играх слаба, когато той имаше нужда от мен.
Бях жалка.
Бях...
Не ми казвай, че нямам право да съм ядосана.
Това ли мислиш, че смятам?
Наистина не ми дреме.
Но това е погрешно.
Всичко това е погрешно.
Защо не правим това?
Защо просто не започнем отначало?
Помогни ми да разбера тази несправедливост.
Просто ми кажи какво се е случило.
Колко назад искаш да се върна?
Помня всеки проклет ден.
Това е проблемът.
Не мога да го забравя.
Не мога да го извадя от главата си.
Така...
Колко назад искаш да се върна?
Е, нека започнем от началото.
Добре.
Как се запозна с него?
Валеше.
Бях в колеж...
и учех до късно.
Валеше наистина силно.
Не знам. Луди неща ми се случват при дъжд.
Около вода.
Опитвах се да се върна в общежитието и се натъкнах на него.
- Не! - По дяволите!
- Не, не! - Не гледаш ли какво правиш?
Мръдни! Ти идиотът, който се блъсна в мен!
Момиче, какво не е наред с теб?
По дяволите!
Здравей.
Мелиса тук ли е?
Тук няма Мелиса.
О, Мелинда. Мелинда е...
Какво искаш?
- Кой е това? - Задникът.
Съжалявам. Ето.
Това са някои от записките ти.
Страхотно. Просто страхотно.
И мисля, че в теб са някои от моите.
Не. Съжалявам.
Ето. Прости й. Тя наистина е зле по история
- и имаше да предава есе. - Сара!
Довиждане.
Виж, чувствам се много зле от това, че се блъснах в теб.
Разсеян съм, когато работя по проект.
Съжалявам.
Добре, да. Добре.
Но ако сега нямаш нищо против,
имам по-малко от 24 часа, за да довърша есето си.
Така че, довиждане.
Е, тезата ти не е много добра,
а и фактите за испано-американската война са грешни.
А професор Хъф ще го хване за секунда.
Откъде знаеш това?
Бях в класа му миналата година.
Съжалявам, че прочетох първите ти страници.
Имам шестица по неговия предмет.
Мога да ти помогна, ако искаш.
Бях толкова ядосана първия път, когато го видях,
че дори не осъзнавах колко е красив.
Моля?
Той беше красив. Трябва да му го призная.
Дяволът сигурно знае как да действа.
Обичах да стои пред мен.
Беше тъмен, секси.
- Било е през 1497. - Не.
Трудно ми е да го запомня.
Може ли да си починем?
Не искам да говоря повече за тези неща.
Нямаш много време.
Прекалено много е, ясно?
Имам мозъчно претоварване.
Така че, нека да поговорим за теб.
Тези записки, от които се нуждаеше, какви бяха?
Кажи ми.
Мисля, че намерих решение на доста голям проблем.
Създавам батерия, която може да се презареди.
Ако проработи, може да се използва в коли, домове.
И аз ще стана много богат.
Докато опазвам околната среда, разбира се.
Разбира се.
Той беше толкова чаровен.
Толкова изкусен.
Просто ми се иска тогава
някой да ми беше казал, точно тогава и там,
"Момиче, стани и бягай толкова бързо, колкото можеш,
защото този човек ще те остави съсипана."
Как се справи?
Кажи ми.
Но ние учихме.
Йо, съжалявам.
Нека говоря с професор Хъф. Може да ти даде шанс.
Не. Не, ясно?
Искам да кажа, че всичко това е само загуба на пари.
Не мога да продължа да причинявам това на майка си.
Ако трябва да съм честна,
тя се изненада, че дори ходя на училище.
Не бях толкова умна като сестрите си.
Ела тук.
Мелинда.
Хей, какво правите тук?
Мама...
Сестрите ми дойдоха да ми кажат, че майка ми е починала.
Майка ми и аз винаги бяхме близки.
Нека почива в мир. Амин.
Изтръпнах.
Отчаяно исках да усетя каквото и да било.
Разбираш ли, това се случи.
Той беше там в точното време, за да се възползва от мен.
Здравей.
Аз съм Бренда.
Аз съм Робърт.
Имаш ли фамилия?
Гейл.
Откъде познаваш Мелинда?
Училище.
Е, не сме те виждали тук.
Да, аз съм от Киркууд.
Е, доста си се отдалечил.
Какво работиш?
В момента уча.
Това е добре.
Да.
Е, ако нямаш работа, тогава кой плаща за образованието ти?
Студентски заеми. Стипендии.
Такива неща.
Значи си умен.
Или спортист.
Не, не съм спортист.
Това е моето гадже, Кейси.
- Здрасти. - Здравей, човече.
Приятно ми е да се запознаем.
А това е Калвин, годеникът на Бренда.
- Какво става, човече? - Приятно ми е.
Радвам се да се запознаем.
И така, какво учиш?
Машинно инженерство.
Девън, ела тук.
Хей.
Съжалявам за майка ви.
Много благодаря.
- Как си? - Добре съм.
Много съм груба.
Как се казваше?
Робърт.
Робърт. Робърт, това е Девън.
Девън, това е Робърт.
- Девън е гаджето на Мелинда. - Приятно ми е да се запознаем.
Бивше гадже.
Знаеш, че тя все още те обича.
О, Мел, виж кой дойде!
Хей.
Съжалявам за майка ти.
Благодаря ти.
Девън, ела с мен за секунда.
Мелинда, трябва да благодарим на пастора.
- Познаваш го, нали? - Добре. Да, да.
- Ще се върна веднага, става ли? - Добре.
Робърт!
Защо си тръгваш толкова скоро?
Е, имаш семейството си.
Просто исках да се уверя, че си добре.
Благодаря ти.
Да.
Разбира се.
Ще се видим по-късно, нали?
Чакай, къде отиваш?
Да хвана влака.
Влака? Искам да кажа, че това е дълъг път.
Ходил си пеша до тук?
Виж, не, мога просто...
- Не, добре съм. Добре съм. - Мога да те закарам.
Не, не, виж. Ще си взема ключовете.
Веднага се връщам, ще те закарам.
Мел. Мелин...
Леле, това ли е твоята къща?
Това е моята къща.
Живееш там?
Да.
Може ли да вляза?
Да.
Внимавай къде стъпваш.
Благодаря ти.
Каква музика е това?
Шегуваш ли се?
Какво?
Това е Нина Симон.
Никога не си я чувала?
Не.
Трябва да ти пусна нещо. Чакай.
- Ще пропусна. - Не, не, не.
Трябва да чуеш гласа й.
Пеенето й е като да ходиш на църква.
Слушай.
Това е някак тъжно.
- Толкова съжалявам. - Не, не, не. Няма проблем.
Може да го оставиш.
И така, от колко време живееш тук?
Известно време.
Знам, че не е много, но чичо ми го остави,
а леля ми ми позволи да остана на алеята безплатно.
Къде са родителите ти?
Баща ми е в затвора.
Майка ми ме остави при баба ми,
която ме отгледа до смъртта й, когато бях на 14.
След това се преместих тук с леля си,
и оттогава живея тук.
Съжалявам за майка ти.
Сигурно е била добра жена.
Да.
Да, тя беше невероятна.
Знаеш, тя...
Всичко е наред.
Ела тук.
Съжалявам.
Имаше нещо в начина, по който каза, че съжалява
и това ме накара да повярвам.
И начина, по който ме държеше.
Знам, че това звучи толкова глупаво,
но трябва да знаеш, че аз бях дете.
Той ме накара да се чувствам сигурна и силна и...
Ти си красива.
...красива.
Майка ми още не беше изстинала в земята,
а аз бях там.
Какъв мъж се възползва от скръбта на момиче?
Аз ще ти кажа.
Само едно нещастно копеле.
Знаеше, че мъката може да
промени един човек.
Добави към това и факта, че бях толкова млада.
Той притежаваше ума ми, сърцето ми, главата ми...
и да не забравяме...
девствеността ми.
Какво слушаш тук?
Никога ли не сте чували за Нина Симон?
Това е музиката на мама...
Или на онова момче.
Пак излизаш с него?
Да.
И ми се иска да спрете да казвате "него".
Казва се Робърт и наистина го харесвам, ясно?
И искам и вие да го харесате.
Правиш ли секс с него?
Е, това е справедлив въпрос.
Но това, което искам да знам е,
кой плаща, когато излизате на всички тези срещи?
Какво?
Виж, Мелинда.
Не казвай на това момче,
че мама ти е оставила тези пари и тази къща.
- Казвам ти. - Добре.
Мразя, че трябва да го призная, но Бренда беше права.
Бях допуснала грешката, когато разказах на Робърт за къщата
и 350 хиляди долара, които ми остави майка ми.
Но това нямаше значение за него, нали?
Искаше мен.
Нали така?
Името на компанията е Прескот и Хауърд Индъстрийс.
Добре.
А собственикът Дейвид Прескот е супер готин човек.
Човече, той винаги търси следващото голямо нещо.
И е милиардер,
който винаги говори за опазване на околната среда, знаеш ли?
Така той намира хора, които просто имат страхотни идеи
и променя живота им.
Той е направил милионери от много хора,
само като инвестира в техния проект.
И е лотария.
Той минава през пощата и намира идеи.
Но ако ги хареса, той се свързва за среща
и трябва да отидеш при него,
което е доста готино.
Затова изпращам писмо до кабинета му всяка седмица,
разказвайки за идеята ми за батерията.
Знаеш ли как я наричам?
Гейлският вятър.
Фамилното ми име. Да.
Добре, но...
Батерията толкова ли е мощна?
Да.
Да, добре, мисля, че трябва да я наречем Силният гейлски вятър.
- О, човече! - Да?
- Това ми харесва повече. - Да.
Харесвам това.
Трябва да го запиша.
Ще бъда наоколо, за да ти напомня.
Обещаваш?
Какво, планираш да ме изриташ?
Не.
Просто много разочарования, това е всичко.
Няма да те разочаровам.
И аз няма да те разочаровам.
Ще бъдем толкова богати.
Виж, Силният гейлски вятър
ще ни позволи да живеем в тази сграда точно там,
на последния етаж.
И ще имаме едно такова.
Какво? Влекач?
Не, яхта.
И ще я нарека госпожа Гейл.
Госпожа Гейл?
Да, ще я кръстя на теб, след като се оженим.
Ти ще ми бъдеш жена завинаги.
"Завинаги". Това каза той.
Това бяха думите му. "Завинаги".
И аз му повярвах.
Доверих му се.
Бях толкова влюбена в него,
че не виждах измамника.
Човече!
Може да имаме първото си дете преди да навършим 28 години.
И веднага след това може да имаме още едно,
за да поддържам това тяло във форма.
Малко бебе, нямам търпение.
Ще имаме колкото деца поискаме,
защото ще имаме всичките пари, които поискаме.
Изпратих още едно писмо до Прескот.
И си мислех, ами ако се обади и трябва да чакам автобус?
Искам да кажа, мога просто да те закарам, когато той се обади.
Ами ако не си наоколо?
Схващаш ли играта?
Той имаше начин да не пита, а да предлага,
за да ме накара да мисля, че искам да правя неща за него.
И как да знае човек?
Няколко дни след като се сдоби с колата, единственият път, когато разговарях с него
беше, когато му се обадих.
Един ден чаках цял ден, за да видя дали ще ми се обади, а той не го направи.
Така чаках два дни, а той все още не ми се обади.
Мелинда...
трябва да ти кажем, че сега, когато всички сме женени,
ще се изнесем.
- Добре. - Благодаря, скъпа.
Така че, трябва да си намериш работа, за да може да се грижиш за това място.
Да.
Добре.
Ще се върна веднага.
Ало?
Хей.
Хей. Как си?
"Хей. Как си?"
Изчакай. Изчакай. Защо, по дяволите, ми говореше така?
Не знам. Ти ми кажи.
О. Нищо, скъпа.
Работя на батерията си.
Добре, добре, не си ми се обаждал от два дни.
Е, и ти не ми се обади.
Мислех, че си заета.
С какво?
Не знам.
Но, скъпа, имам нужда от двете си ръце за това запояване.
Мога ли да ти се обадя после?
Някога имала ли си това усещане,
когато някой ти каже нещо, а ти знаеш, че е лъжа,
но просто се примиряваш с него?
Да. Да.
Е, аз знаех, че това са глупости и се опитах да се примиря.
Но колкото и да ми беше приятно,
имаше и друга страна, която той още не беше срещал.
Ако ме лъжеше,
може би беше време да го запозная с моята кучка.
И, искам да кажа, тя беше гаднярка.
Наречи го женска интуиция.
Не знам. Наречи го както искаш.
Знам само, че нещо ме накара да отида там.
Не само ме накара да отида там, но и също
ме накара да паркирам от другата страна на улицата и да не се приближавам твърде много.
След като седях там почти час, се почувствах някак глупаво.
Опитвах се да чуя
гласа, който беше дълбоко в мен.
Това бях аз.
Започнах да мисля: "Колко тъпо е това?
О, Боже. Това изглежда отчаяно."
Седях там, пред къщата на мъжа...
Добре де, караваната...
Опитвайки се да разбера дали ме лъже.
Вече знаех, че лъже!
Знаех го вътре в себе си.
Просто се опитвах да потвърдя това, което вече знаех.
Няма да правя това.
Има нещо лудо в мен.
То е сляпо.
Не е рационално.
Бушува. Не спира.
Не отшумява. Не се отказва.
То е незабавно.
Робърт, какво беше това?
Не знам. Добре ли си?
Това ли ще ми причиниш?
Подай ръка.
Това ли ще ми причиниш?
- Мелинда! Мелинда! - Това ли ще ми причиниш?
И ме мамиш с тази кучка!
Мелинда!
Да!
Какво гледаш, кучко?
Не ми каза, че си обвързан, Робърт!
- Върви! - Какво гледаш? Да!
- Спри, спри! Моля те! - Не ме докосвай!
- За какво се молиш? - Стига, моля те!
- Моля те! - За какво се молиш?
Спри. Спри!
- Пусни ме! - Спри!
Кървиш. Трябва да спрем кървенето.
Господи. Мелинда.
Мелинда! Мелинда!
Мамка му!
Имах толкова адреналин, че не знаех
колко силно ударих тялото във волана.
Вътрешно кървене.
И по-лошо, разкъсани яйчници.
Пълна хистеректомия, а аз дори нямах навършени 21 години.
Деца, никога.
Не, не, не.
Значи й изневеряваш, взимаш й парите,
тя ти купува кола, а ти правиш това?
Правиш това?
Дано да се оправи.
Само това мога да ти кажа.
- Хей, хей... - Просто се разкарай!
Махай се оттук!
- Махай се оттук! - Може би е най-добре да си тръгнеш.
Не си добре дошъл тук!
- Махай се! - Върви си.
Ще ти се обадя.
Как можа да й причини това?
Лежах три седмици.
Изпитвах толкова силна болка.
Мелинда, правиш така
от малка.
Полудяваш и нищо няма значение.
Трябва да спреш да правиш това.
Знам.
Знаех това.
По някаква причина не можех да го контролирам,
не можех да контролирам как се чувствам към него.
Скоро разбрах, че по-голямата част от болката ми не е физическа. Беше...
Мелинда!
Не, не, не. Виж,
трябва да го оставите да говори с мен.
Моля? Просто искам да знам защо.
Скъпа, понякога мъжете не знаят защо са сторили нещо.
Не. Просто лъжат.
Джун, можеш ли да го доведеш, моля те?
Той не идва тук за друго, освен да те лъже.
Вероятно просто е разорен и гладен и има нужда от още пари.
Защо просто не го оставиш
при уличницата, с която го хвана?
Може ли да ни оставите насаме?
Моля?
Ще бъдем точно от другата страна на тази врата.
Добре. Добре.
Хайде.
Много съжалявам, скъпа.
Дори не знам защо бях с нея.
Тя не означаваше нищо за мен.
Нищо.
Това беше просто секс.
И хайде отново.
Колко пъти жена е чувала тези глупости?
И се почувствах толкова зле, защото ти беше там заради мен.
Обичам те. Само теб.
Болен съм без теб.
Нуждая се от теб.
Съжалявам. Толкова съжалявам...
Обещавам, че няма да го направя отново.
И някак си тази глупост винаги работеше.
Докато вече не работеше.
В крайна сметка ме спечели с петбуквената дума.
Любов.
И аз го обичах.
Нищо не можех да сторя, независимо от постъпките му.
Любовта е кучка, когато те е обзела като мъчител.
И когато този мъчител е един измамник, какво правиш?
Просто чакаш следващата измама.
Какво?
Какво има?
Загубих стипендията си.
И нямам начин да плащам.
Не мога да взема студентски заем.
Твърде късно е, така че...
Колко са последните ти два семестъра?
Да... чухте ме. Глупавият ми задник плати
за двата му последни семестъра.
Все още изържах мъжа си. Сещаш се?
Моят лъжлив, неверен, кучи син.
- До там стигнах. - Сигурна ли си?
Дори не можех да повярвам, че го казах.
Не е нужно да ме съдиш, аз съм моето собствено жури. Ясно?
И аз вече сама си бях определила присъдата.
Бях виновна за глупостта.
Така че познай какво направи, когато му написах този чек?
Позна.
Копелето дори нямаше пръстен.
Това е временно.
Един ден ще го заменя с три диаманта.
Един голям в центъра за нашата любов
и жълт от тази страна,
за да ни напомня винаги да гледаме към слънцето.
И шоколадов от тази страна, който да ни напомня,
че може да има тъмни времена пред нас.
И тогава чух себе си да казвам...
Да!
Да! Да!
Този мъж ти изневери
и едва не умря.
Какво ще стане, следващия път, когато ти направи нещо?
Няма да има...
Не, не казвай, че няма да има следващ път.
Този човек е издънка,
а сега искаш просто да отидеш и да се омъжиш за него?
Не мога и няма да търпя това!
Ако решиш да направиш това, няма да бъда до теб!
Няма да го направя.
Джун.
Това е грешка.
И все пак,
аз бях там и вървях по пътеката
с повече въпроси в главата си, отколкото венчелистчета в букета ми.
Не можех да не погледна празните места
там, където трябваше да седят сестрите ми.
Не можех да повярвам, че не са там.
Но трябваше да разбера,
имайки предвид, че аз самата не знаех защо съм там.
До олтара беше Сара,
моята шаферка, която ни се усмихваше.
Тя харесваше мисълта за нас. Предполагам, че и аз бях така.
Но мисълта за нас беше по-добра от реалността за нас.
И там беше Робърт, стоящ до олтара, усмихнат...
докато аз вървях като нощна пеперуда към пламък.
Обявявам ви за съпруг и съпруга.
Може да целунете булката.
Изгорена.
Годините отлитаха като секунди.
И при всяко тик-такане имаше теглене
от сметката ми за нещо.
Нещо, от което се нуждаеше, консумативи за батерията си,
книги за проучвания, метали, пластмаси. Винаги нещо.
И тъй като парите останаха малко, такава стана и привързаността му към мен,
толерантността му към мен,
търпението му.
По дяволите.
Спомянах ли толерантността?
Имам нужда да видиш това.
Искам да кажа, притеснявам се.
Това вярно ли е?
Да.
По дяволите.
Ще си намеря работа, скъпа.
Ще се опитам да помогна.
"Опитам"?
Не можех да повярвам, че копелето просто каза "опитам".
Ще ми е трудно да уча
и да работя, и да работя по това.
Но ще опитам. Искам да кажа, ще го направя.
По някаква причина просто се усмихнах.
Просто ми трябва малко повече време.
Добре.
- Здравейте, г-жа Хилдербран? - Да.
- Казвам се Робърт Гейл. - Знам кой си.
Ще спрете ли да се обаждате и да пишете писма?
Това не става така. Няма да ви види.
Това е лотарийна система.
Знам, но може ли просто...
Сара ми помогна да си намеря работа в офиса й като офис асистент.
Нуждаят се от тях до сутринта.
- Съжалявам. - Сара.
Остани извънредно.
Всъщност работех на две места.
Тръгвах от там
и чистех офиси през нощта.
Правех всичко,
само и само да не се налага да моля сестрите ми за нещо.
Аз просто...
Просто трябваше да преживея следващата година.
Помислих си: "Просто работи усилено, момиче, този мъж те обича".
Да!
- Робърт. - Скъпа!
Робърт, включил си всички лампи.
Сметката беше 300 долара миналия месец!
Скъпа, това няма да се начисли към сметката за ток.
Това е моята батерия. Захранва цялата къща.
Робърт, говори ли с електротехник?
Защо?
Боже мой!
Съжалявам.
Не само, че почти изгори къщата на майка ми,
а изгори и цялото окабеляване.
Почти стана.
Разходи за ремонт? 37 хиляди долара.
Това беше.
Бяхме в дупката.
Поне не счупих нищо.
Томас Фрай.
Но тогава дойде денят, който чаках.
Робърт Гейл.
Бях толкова щастлива.
Смятах със сигурност, че още на следващия ден животът ни ще се промени.
Мислех, че всичките ни беди са приключили.
Искам да кажа, че той имаше три интервюта за работа.
Всяка стартира от 150 хиляди долара годишно.
Бях толкова развълнувана.
Но...
Как може и трите да те отхвърлят?
Искам да кажа, те те потърсиха.
Когато бях на 15,
бях в банда и ограбихме магазин за хранителни стоки.
Обвиниха ме като възрастен,
и прекарах две години в затвора.
Мислех, че няма да присъства в досието ми,
тъй като бях само на 15, но все още е там...
и никой няма да наеме престъпник.
Нямате представа колко много исках почивка.
Просто да си поема дъх.
Да се отпусна. Той да се погрижи за мен поне веднъж.
Но бях там, чувайки това.
Престъпник.
И ми го казва сега?
Това копеле ми казва това сега!
Измамник.
Скъпа, не е краят на света.
Виж, имам идея.
Оправих всички бъгове и сега е още по-добре от всякога.
Просто трябва да го покажа на Прескот.
Знам, че ще го хареса, ясно?
Все още изпращам писма.
Минавам и се обаждам.
Ще се обадя на асистента му.
Знам, че нямаме пари.
Но си мислех, ако ипотекираме къщата,
можем да платим за останалата част от изследванията ми по този въпрос
и да направим отличен, нов дизайн.
Знам, че ще сработи.
Добре. Мел, погледни ме. Знам, че ще сработи.
- Не. - Хайде.
Не спирай да вярваш в мен сега.
Моля те, повярвай ми.
Ще сработи, знам, че ще стане.
Какво, по дяволите?
Имах чувството, че гърбът ми е до стената и нямах избор.
Не можех да продължа да правя това.
Не можех да продължа така.
Хайде.
Затова трябваше да се хвана на измамата.
Бях затънала твърде много, за да спра и да си тръгна.
Така че познай какво направи глупавият ми задник.
Къщата на майка ми.
Къща, която тя остави на мен.
Къщата, за която тя е работила през целия си живот, за да плати.
Ипотекирах я.
Мелинда!
Работех, за да не позволя на сестрите ми да разберат какво съм направила.
И всеки път щом го виждах как спи в леглото,
докато аз тръгвах за едно от двете ми работни места,,
аз се ядосвах.
Бях сърдита.
И така беше всеки ден.
Копелето от време на време си намираше работа.
Но те...
Те дори не покриваха комуналните услуги.
Как двама души живеят заедно две десетилетия и пропускат всичко?
Всеки момент от това?
Ще ти кажа как.
Просто се чувстваш в капан.
Но майната му. Този капан не би ме унищожил.
Или го направи?
Една от най-тъжните части на нашия живот беше това,
че ние просто съществувахме.
Без разнообразие, без вълнение,
без раждане на дете, което да ни развие като хора,
не видяхме прохождане на дете, нито завършването му.
Нищо, което да е показател за годините, които минаваха.
Нямаше предупредителни знаци.
Осемнайсет години сякаш минаха като дни.
Как става това?
Диана.
Изглеждаш страхотно.
Робърт Гейл.
Как си?
Добре.
Боже, не съм те виждала от...
Да, да.
Тя ти унищожи караваната.
Не я обвинявам обаче.
Трябваше да си честен.
Бяхме деца.
Не, но и мен ме излъга, Робърт. Не знаех за нея.
Да, знам, знам, съжалявам.
Както и да е, какво се случи с нея?
Ожених се за нея.
Добре.
И така, какво правиш тук?
Да, добре, виж.
От години изпращам писма до Прескот,
разказвам му за батерията ми.
Спомняш ли си, работех по нея в училище?
Не, извинявай, не помня.
Е, така или иначе, опитвам се да се срещна с него,
и разбрах, че г-жа Хилдербран се е пенсионирала
и ти си заела нейното място...
Поздравления, между другото.
Помислих си, че Господ ми помага.
Не, не е Господ. Не мога да ти помогна.
Какво? Защо?
Не, не мога. Сега имаме нови правила относно получаването на информация.
Но виж, Робърт, наистина беше...
Беше ми приятно да те видя.
Мога ли да ти взема кафе, може би да наваксаме?
Да, разбира се, ако поканиш жена си.
Виж, не изневерявам на жена си.
Не правя това.
Това е просто бизнес.
Не мога да ти помогна.
- Виж, знам. - Съжалявам.
Знам, разбирам. Аз просто...
Просто имам нужда от съвет, това е всичко.
Добре, виж. Ето моята визитка.
Обикновено взимам кафе от Q&A
на 52-ра улица сутрин около 7:00 ч.
- Ако случайно си там... - Да.
Тогава може би можем да говорим, става ли?
Добре благодаря. Може би ще се видим там.
Добре.
Карли, можеш ли да ми донесеш файла на Робърт Гейл?
Искаш файла на психото,
който изпраща писма тук, от преди да се родя?
Това казах.
Разбира се.
Благодаря ти.
Ало?
Робърт Гейл?
Да.
Казвам се Мелвин Уайт.
Аз съм ръководител на сигурността на Прескот и Хуърд Индъстрийс.
Обаждам се да ви уведомя,
че сте отбелязани в нашата система като заплаха.
Няма да може да изпращате друго писмо до нашия офис,
нито да се свържете или да посетите някой от нашите служители.
Нямате право да идвате на 300 ярда от нашия кампус.
Ако отново дойдете близо до сградата, ще бъдете арестувани.
Мамка му!
Какво стана?
Няма да ме видят.
Прескот. Няма да ме видят!
Няма!
Всички тези пропилени години!
Мамка му. Исках това за нас, скъпа.
Исках да се получи заради нас.
Исках да ти взема този пръстен.
Апартаментът, лодката, частният самолет.
Исках да имаш всичко.
Питал ли си се някога аз какво искам?
Просто искам да си намериш работа,
да ми помагаш, това е всичко.
Сега, когато знаем, че тази батерия няма да сработи...
можем да я оставим, нали?
Защото това свърши.
Това е.
Продължи напред. Нека просто продължим.
Става ли?
Знам, че това може да сработи.
Моля те.
Моля те. Хайде.
Просто работа.
Става ли?
Да.
Ще намеря най-добрата работа, която мога.
Скъпа.
Ако се откажеш от мен сега, нямам нищо.
Кажи ми, че ме обичаш.
Обичам те.
Така е.
Но съм толкова уморена.
Толкова съм уморена.
Давай, давай. Снимам.
Здравей, казвам се Робърт Гейл и това е жена ми Мел.
Здравей, аз съм Мелинда Гейл.
И ние сме развълнувани да ви покажем моето ново изобретение!
Нарича се Силният вятър на Гейл.
И захранва тази стая в момента.
Мелинда?
Хей.
Знаеше ли, че тази къща ще бъде иззета?
Знаеше ли?
Онази проклета Оудра в банката.
Не би трябвало да казва това.
Мел, тя ни е братовчедка.
Знаеше ли, че тази къща ще бъде иззета?
Да, тъкмо подготвях батерията си за...
Всички знаем за тази проклета батерия.
Това лайно никога няма да сработи.
Това е шега.
Намери си работа и й помогни.
- Скъпа, стига, става ли? - Да, Бренда, спри.
Трябва да можем да говорим за това.
Мелинда, това е къщата на мама.
Израснахме тук.
А ти си я ипотекирала за него?
Задникът му се нуждае от работа.
Защо се примиряваш с това лайно, а?
- Защо? - Бренда, нека...
Махни се, Калвин.
Нещата, които баща ни направи, за да поддържа тази къща.
А ти ще я загубиш?
Знаех, че това ще се случи.
- Добре добре. Слушайте. - Знаех си.
Знаем проблема и знаем, че нямате парите.
Значи и това ви каза Оудра?
Мел, опитваме се да ти помогнем. Просто слушай. Имаме план.
Скъпа, кажи й плана.
Вижте, Калвин и аз отидохме при собствениците на един от ресторантите, за които доставяме.
Той ще ни авансира пари за бъдещи доставки
за три седмици наведнъж.
Но ако прецакаме това, той ще ни вземе камионите.
Това изобщо не ми харесва.
Скъпа, всичко е наред. Просто се опитваме да помогнем.
Скъсахме задниците си за тези камиони.
Скъпа, спри!
Просто слушай.
Виж, човече.
Всичко, което трябва да направиш, е да ни помогнеш да спазим изискванията, нали?
Трябва да шофираш и трябва да си навреме за доставките.
Това е всичко.
Можем да спечелим парите за около три месеца.
Но не трябва да закъсняваш.
Не може да пропуснеш доставка или взимане, или ще загубим всичко.
Всичко!
- И ние не можем да ти платим. - А не бива да го правим.
Не му пука за никой освен за самия него.
Виж, обещай ни, че ще направиш това, Робърт.
И че ще го направиш правилно.
Обещай ни.
Да.
Участвам.
Вижте, той участва.
Ще се видим на паркинга в 6:00 ч. Утре.
Ще съм там.
И сменям ключалките.
Мел, ние просто се опитваме да помогнем.
Тя самата трябва да си помогне.
Права си.
- Лека нощ. - 6:00 ч.
Той ще бъде там. Просто си вървете.
Знаеш ли защо мисля, че не ме обичаш както преди?
Дори не се опита да ме защитиш.
Това копеле наистина ми го каза.
Той наистина каза това.
Още една сутрин.
Без целувка, без прегръдка.
Добро утро.
Още една нощ, в която той спи долу.
Отначало ми беше тъжно.
После започнах да полудявам.
Хубаво е.
Нали? Искам да кажа, че е добре. Поне работи.
Да.
Той обаче е толкова луд по мен.
- Така ли е? - Да.
Не ме докосва.
Спи долу.
Не сме правили секс от месеци.
Наистина ли?
Да, сякаш сме съквартиранти.
Поне е съквартирант с работа.
Точно така.
Да.
Но познавам този човек.
И той е много сексуален.
Така че, ако не го получава от мен, го получава от друга.
Не, Мел, не.
Не вярвам в това, нито за една секунда.
- Сигурна ли си? - Да.
Сигурна съм. Той си научи урока, преди да се ожените.
Добре.
Ако изневерява, по-добре да се моли на Господ да не науча.
Да, за доброто на всички.
- Спри. - Ти си малко луда.
- Хей! - Знаеш го.
Обичам съпругата си.
И просто искам да направя толкова много за нея.
Тя е направила толкова много за мен.
И ако можете да намерите време да погледнете Силния вятър на Гейл,
това наистина ще промени истински тази планета.
Силния вятър на Гейл.
Ей, те се нуждаят от тази доставка до 11:00 часа тази сутрин.
- Важна е. - Добре.
Правят корпоративен обяд или нещо подобно.
Всички директори ще са там и искат тази риба да е прясна.
Трябва да си там един час преди да отворят.
Добре.
Това е най-големият ни клиент, така че не може да закъсняваш.
- Добре. - Виж, човече...
справяш се.
Продължавай с добрата работа.
И не се притеснявай за сестрите Мур.
Те са просто близо.
Да.
Да, знам.
Хей.
Разбирам. Просто няма да му кажеш нищо?
Нищо.
Просто имам нужда от него да работи, както всички ние трябва да правим.
Нека видя, 9 по 16.
Да видим тук.
27...
2...
Добре.
Какво е това?
Здравейте, господин Прескот. Казвам се Робърт Гейл.
Измислих тази батерия.
Бих оценил,
ако решите да прегледате моите материали.
Благодаря ви.
Все още ли гледаш тези видеоклипове?
Да.
Прескот все още ли вътре?
Нека проверя.
Да.
Ей, човече, 9:30 е.
Просто исках да съм сигурен, че ще бъдеш там в 11:00.
Да.
Проследявам те. Има трафик.
Да. Близо съм.
Ти си човекът.
Ще се обадя, когато свърши.
Добре.
Виж, последното писмо, което изпратих, беше сутринта, преди да се обадиш.
Сигурно току-що сте го получили.
Няма да изпратя друго. Няма да се обадя във вашия офис.
Плюс това изхвърлих батерията, така че няма нужда да ме заплашвате.
Е, това е много лошо.
Видях твоето изследване. Блестящо е.
Показах го на господин Прескот.
Боже мой.
Той иска да се срещне с теб днес в 11:30, но ако си изхвърлил прототипа...
Не, не, не. Имам го, имам го.
Можеш ли да дойдеш в 11:30?
11:30.
Трябва ли да бъде днес?
Робърт, шегуваш се, нали?
Да, да. Да да. Ще бъда там. Ще бъда там.
Добре, ще се видим тогава.
О, мамка му.
- Калвин! - Йо.
Виж това, човече.
Къде отива той?
По дяволите.
Не вдига.
Скъпа.
Ей, Калвин.
Да, няма да повярваш.
- Какво става? - Къде си?
- Отивам при Мел. - Ти си с Мелинда?
Не, не още. Какво?
- Изглежда, че той се отправя към къщата. - Какво?
Да. Да се срещнем там.
- Добре. - Добре. Обичам те.
Хайде, човече.
Хайде.
Хей! Хей!
Хей!
Съжалявам. Съжалявам.
Имам нужда от това, имам нужда от това, имам нужда от това.
- Това? - Да, да.
Разбира се.
Хей, Мел.
Мел, скъпа, сестрите ти са тук.
Това не може да е добре.
Знаете ли какво е последното, което една жена иска да чуе за своя мъж?
Че й изневерява.
Чакай, идвам.
И последният човек на света, от когото иска да чуе това,
е от някой от семейството.
Ей, скъпа, няма да повярваш на това!
Какво не е наред с теб, човече?
Ще ни струваш най-големия ни клиент!
- Къде са ключовете? - Нека ти покажа, човече.
- Точно тук. - Какво, по дяволите, не е наред с теб?
- Опитваш се да ни унищожиш? - Вижте, съжалявам!
- Пусни го, човече. - Съжалявам, човече.
Ей, скъпа, няма да повярваш на това.
Но те се обадиха... Обадиха се за батерията.
Прескот се обади, скъпа.
Какво е това?
Защо портфейлът й е бил в твоя камион?
Какво?
След всички тези години,
все още се занимавай с нея, нали?
- След всичко, което преживяхме, Робърт? - Не, скъпа, не.
Скъпа, не. Обещавам ти. Чуй ме.
Видях я.
Сигурно е изпаднало в камиона.
Защо беше в твоя камион, Робърт?
Слушай, слушай.
Слушай, трябва да вървя.
- Трябва да вървиш? - Обещавам ти, че не е... Слушай.
Ще обясня всичко, когато се върна, става ли?
Робърт, ако излезеш от тази врата, няма връщане.
Прескот ми се обади. Трябва да тръгвам. Трябва да тръгвам.
Значи ти просто ще си тръгнеш?
Ти просто ще си тръгнеш?
Къде отиваш, а?
Къде отиваш? Къде отиваш?
Скъпа, имам нужда от ключовете си!
Няма да получиш проклето нещо!
Какво, просто ще си тръгнеш?
Скъпа, трябва да отида. Дайте ми ключовете!
Не! Вземи ги.
Вземи ги. Моля те, вземи ги.
Мога да се обадя на ченгетата, ще ти арестуват задника.
- Вземи ги! - По дяволите, скъпа!
Не разбираш! Трябва да се срещна с Прескот!
Какво? С нея?
- Не! - След всичките тези години...
Скъпа, нищо не съм сторил! Скъпа...
Скъпа! Мел!
Махни се от мен. Махай се от мен!
- Махни ръцете си от мен! - Мел, спри!
- Мел, трябва да спреш! - Не!
- Спри! - Мелинда!
- Дай ми проклетите ключове! - Мелин...
Махай се от нея! Махай се от нея!
Пусни сестра ми!
- Не! - Махни се от мен, за да мога...
Махай се от мен! Не го пускайте!
- Хайде! Помогни ми! - Не го пускайте!
Не го пускайте!
Не го пускайте! Пускате го!
Защо го пускате?
По-добре не се връщай!
- Върви! - Не го пускайте!
Помогни ми, Джун. Качи я тук. Давай!
Мамка му.
Робърт.
Ще създадеш грешно първо впечатление.
- Изглеждаш ужасно. - Съжалявам.
Ще бъде трудно да убедиш хората, че не си луд, като изглеждаш така.
Следвай ме, хайде.
Добре ли си?
Робърт...
Съпругата ми.
Потиш се.
Забравила си това в камиона ми.
Робърт, откраднал си ми портфейла?
Оставила си го в камиона ми.
Не, Робърт. За това ли става въпрос?
Тя ли го намери?
Толкова съжалявам.
Не ми остана нищо. Ясно? Не ми остана нищо.
Да, рискувах всичко за тази среща с Прескот, ясно?
И дори не съм сигурен дали мога да направя това.
Погледни ме, Робърт! Погледни ме.
Ако това е толкова добро, колкото предполагат твоите изследвания,
тогава мечтите ти се сбъдват.
Сега трябва да оставиш личните проблеми настрана
и да влезеш там и да го спечелиш.
Разбра ли ме?
Хайде, да вървим.
Остави това.
Господин Прескот, това е Робърт Гейл.
Настойчивият господин Гейл.
Като силен вятър.
Добре. Нека чуем.
Какво стана? Стигнахме ли навреме?
Не.
Значи ще загубим камионите си?
- Можем да запазим камионите. - Загубихме го като клиент.
Няма да ни даде парите за тази къща.
Всичко ще е наред, скъпа.
Добре ли е тя?
Не.
Не бях.
Бях на това място, което ме плаши.
Това място между настояще и ярост.
Бях загубила разсъдък.
Сякаш нищо нямаше значение.
Казаха ми, че го имам от татко, но неговото беше тихо.
Моето...
Бих изгорила цяла къща с мен в нея,
за да се добера до копелето, която ме подведе.
И липото и никела, и Силният вятър на Гейл.
Добре, чух достатъчно.
Нашият екип е получил вашите изследвания.
Те вярват, че може да работи, въпреки че нямате прототип.
Искаме да ви предложим 800 хиляди долара днес
за всички ваши бележки и изследвания и всички планове, които имате.
Ще трябва да подпишете, без конкуренция, разбира се.
800 хиляди долара.
Искате да купите... Работата ми?
Да.
Така стават нещата.
Готови сме да ви напишем чек днес.
Не се обиждайте, г-н Прескот...
Но нямам намерение да продавам работата си.
Искам да притежавам авторските си права и да ви го лицензирам за срок.
Когато това нещо стигне пазара, то ще донесе милиарди на вашата фирма.
Мисля, че е редно да участвам в това.
Да. Но аз поемам целия риск и ще харча пари, за да го усъвършенствам.
800 хиляди долара е моето предложение за вас, г-н Гейл.
И не подлежи на промяна.
Приемете или се откажете.
Ще трябва да кажа "не".
Съжалявам, че ви загубих времето.
Разбира се. Добре.
- Добре, благодаря ви. - Съжалявам, господин Прескот.
Робърт. Робърт!
Чакай, Робърт!
Няма как да приема тази сделка.
- Това са много пари... - Не и за него.
Това е моят живот.
Какво направих?
Съжалявам.
Робърт, съжалявам, особено за портфейла.
Робърт. Робърт.
Виж, нека първо да кажа това.
Не направих нищо с Даяна.
Разбрах, че работи в Прескот,
и излязохме на кафе, за да говорим за бизнес,
и това беше.
И се качи в камиона, защото баща й
е бил някакъв шофьор или нещо подобно.
А тя... Портфейлът й е паднал от чантата.
Знам, че няма смисъл,
но е истината.
И причината, поради която не направих доставките,
е защото Прескот ме повика, скъпа,
за да видите батерията.
Предложиха ми 800 хиляди долара.
И днес беше готов да напише този чек.
И съм сигурен, че ако имах прототип, щеше да е много повече.
800 хиляди долара днес?
- Да. - Трябва да вземеш парите.
Не мога.
Няма проклети пари. Той лъже.
Скъпа...
- Можем ли да говорим насаме? - Разбира се.
Разбира се.
Просто искам да разбера това.
Някаква случайна кучка, с която те хванах преди,
случайно се оказва в камиона ти
и оставя портфейла си?
Ще ни вземат къщата..
А ти отказваш чек за 800 хиляди долара
на господин Прескот,
който днес е щял да ти напише?
Тези глупости ли ми продаваш?
Скъпа, това не са глупости.
Тогава му се обади и приеми офертата.
Не е добра оферта.
- Не е добра оферта, скъпа. - "Не е добра оферта."
Значи просто губя къщата на майка ми?
Скъпа, ще ти купя по-голяма къща.
В интерес на истината,
ще живеем във висока сграда с изглед към града.
И този диамант...
Ще ти го взема.
И госпожа Гейл, частен самолет.
Ще го направим, скъпа.
Това е то.
Не, няма.
Не, няма да успеем.
Имаше добра жена.
Ще направя всичко за теб.
И го направих.
А ти ме лъжеш
и ми изневеряваш.
Ти си едно нещастно копеле.
Не ми говори така, скъпа, моля те.
Приключих с теб. Приключих.
Искам да си вземеш нещата и да се разкараш.
Искам развод.
Мел...
Мел, моля те.
- Не. - Мел, обичам те.
Моля те.
Наистина ли ще направиш това?
Защо не отидеш да намериш тази кучка и да я оставиш да те вземе?
- Махай се. - Мел.
Махай се!
Хайде, човече. Трябва да си тръгнеш.
Няма да си тръгна.
Познаваш ме.
Знаеш, че мога да бъда самия дявол.
Три месеца по-късно загубих къщата на майка си.
Знаеш ли, това копеле дори не се обади, за да види дали съм добре.
Той дори не си направи труда.
Приключи с мен.
Беше взел всичко възможно.
Предполагам, че беше в търсене на следващата си жертва.
Не го беше грижа, че аз бях съсипана.
Не мога да повярвам, че позволих на този кучи син...
По дяволите.
Бях унижена.
Трябваше да се преместя със сестра ми.
На тази възраст да живея със сестра ми?
Всичко, от което се нуждаех, беше куп проклети котки.
Майната му!
Кой, по дяволите, ми взе проклетия телефон?
Бях пропиляла твърде много години с Робърт.
Твърде много години се чувствах самотна винаги, когато беше наоколо.
Мислех, че е време да продължа, както и Бренда.
Тя искаше да ме събере с Девън.
Беше научила, че се е развел.
И така, въпреки отказа ми, тя му се обади и ние излязохме.
Разводът ми дори не беше финализиран, но какво пък?
И така, аз бях навън с мъж.
Мъж, който можеше да плати сметката
и който приковаваше вниманието, когато влезеше в стаята.
Всички погледи към него.
И все пак се чувствах странно.
Чувствах го далечно. Чувствах се грешно.
Беше... Все едно започвах отначало
да уча как всъщност трябва да бъдат нещата.
И мислех за Робърт от време на време.
Понякога със съчувствие, но най-вече с гняв.
Особено когато вдигнах поглед и видях задника му.
Беше в проклетата кухня и миеше чинии.
Всичките тези пропиляни пари, помагайки му, а задникът му е в проклетата кухня?
От всички ресторанти!
Полудях отново.
Исках моите 1 344 908,07 долара
Исках да ми върне всяка стотинка,
а след това и половината от всички сметки за всички онези години.
Изглежда, че задникът му ще мие много чинии, за да ми плаща.
Майната му, ще си намаля загубите.
Просто ми дай развод.
Съжалявам, че закъснях.
Това е семеен развод.
Тя ни искаше тук.
Тук ли е вашият адвокат, господин Гейл?
Не мога да си позволя адвокат.
Не, не можеш, работейки като съдомиялна машина.
Госпожо, вие сте гост в това посредничество.
Моля ви.
Мел, сигурна ли си, че искаш да направиш това?
Все още те обичам толкова много.
Така е.
Готови сме да ти дадем колата и дрехите ти.
Не, задръж ги.
Задръж всичко. Всичко. Не искам нищо.
Просто искам да кажа това и приключвам...
Мел, толкова съжалявам, че не можех да бъда това, което ти трябва.
Но аз...
Никога повече не ти изневерих, след като видях какво ти причиних.
Разбрах какво е любовта
заради теб.
Откровено мога да кажа с цялото си сърце, че те обичам.
Винаги ще те обичам, Мел.
Съжалявам.
Съжалявам, Мел.
Моля те, Мел, просто...
Просто ме погледни.
Добре...
Поне не е нужно да даваш на това копеле друго нещо.
Ало?
- Ало? - Здравей.
Къде беше, по дяволите?
Някой ми открадна телефона. Извинявай.
Опитвам се да се свържа с теб цяла седмица.
Съжалявам.
Виктор се обади.
Каза, че си му се обадил да те представлява.
Ако някога има сделка.
Прескот ще се съгласи, ясно? Ще видиш.
Просто стискай палци.
Ей, попитах Виктор за домашния ти адрес или телефонния ти номер,
и той каза, че чака да му се обадиш.
Какво става, Робърт?
Аз съм просто... аз съм просто...
Местя се в момента.
Робърт, напуснала ли те е?
Ние сме... Разведохме се.
Живея в Генезис Шелтър
на 4-то през последните три месеца, и аз съм просто...
Идвам да те взема.
Не, Даяна.
Добре ли си, скъпа?
Тя е добре.
Още шампанско?
Празнува развода си.
Но любимата ми част
е, когато това копеле каза колко много я обича.
Почти се хванах.
Знаеш ли, никога не съм мислил, че те лъже, Мел.
Винаги съм вярвал, че те обича.
Ти да, но тя не.
Аз му повярвах.
Дори го съжалих.
Какво ни има на жените?
Защо се чувстваме зле, когато не сме сторили нищо лошо, а?
И все пак там се чувствах зле заради него,
стана ми тъжно, че никога не е успял.
Че беше миялна машина.
Защо, по дяволите, трябва да ме интересува?
Знаеш ли какво направих?
Имах това високо, секси нещо, стоящо там,
за да се разведря.
Можем ли да се върнем у вас?
- Сега? - Да.
Много съжалявам.
- Лека нощ, хора. - Девън, беше ми приятно да те видя.
- Пази се. - Бренда.
Скъпа, почакай.
Това ще ти помогне.
Благодаря.
Разбира се.
Трябваше да ми кажеш, че си в приют.
Няма значение.
Робърт, знам, че си разстроен, че си загубил жена си,
но ме послушай.
Всичко е наред.
Понякога нещата просто се случват.
Твърдо вярвам, че когато
някой изчезне от живота ти, може би...
Може би така трябва.
Може би не трябва да споделя с теб живота, който ще имаш.
Може би трябва да ги оставиш зад себе си.
Не ми харесва да те виждам разбит, победен.
Ти си добър човек, Робърт.
И ще се оправиш.
Знам, че ще се оправиш.
Девън беше просто добре в леглото, но не беше Робърт.
Робърт овладя тялото ми.
Той знаеше извивките ми.
Знаеше как ми харесва леко вляво.
Робърт се опитваше да ме задържи.
И мисълта той да е с друга жена
все още ме караше да ревнувам.
Лека нощ.
Знаеш ли какво разбрах?
Истината винаги идва, когато дойде друг човек.
Когато Девън свършваше, той се изключваше.
Лека нощ.
Нямаше значение какво чувствам.
Трябва да ме заведеш у дома.
Източи ме. Не искаш ли да останеш?
Не! Заведи ме вкъщи.
Все още спиш?
По дяволите. Мамка му.
Не мога да повярвам, че съм спал толкова дълго.
Трябва да стигна до ресторанта.
Обадих им се и им казах, че напускаш.
Какво? Какво?
Не, Даяна, нямаш идея колко трудно ми е да получа проклета работа.
Защо направи това?
Какво е това?
Това реално ли е?
Да.
Това е... Това е офертата?
Да.
Помолих Виктор да ми позволи да ти кажа.
Почти съм сигурна, че това е най-доброто, което Прескот може да осигури.
И това е най-добрата част, Робърт,
че това е лиценз за технологията.
Все още ти си притежателят.
Направи го.
- Мел. - Какво?
Мелинда!
- Какво? - Виж.
Какво, по дяволите?
- Няма начин. - Върви.
Как си?
Заета съм.
Просто ми трябват 10 минути от твоето време.
Имаш две.
Добре.
Просто исках да дойда тук, за да ти благодаря, че ме обичаше.
Знаеш ли, имаше моменти, когато се съмнявах в себе си...
Ти продължи да работиш и ме накара да вярвам.
Никога няма да се съберем отново.
- Ясно? - Да.
- Никога. - Знам.
И така, какво е това?
Взе назаем костюм и дойде тук, опитвайки се да...
Да ме впечатлиш?
За какво?
Моята батерия...
Успях.
Да. Подписах сделка.
И аз съм в бизнес с Прескот.
Браво на теб.
Браво на нас.
Знам, че разводът ни е финализиран, но исках да имаш това,
заради всичко, което стори за мен през годините.
Не се сещам за друга жена, която би се примирила с мен,
би ме обичала, би се грижила за мен.
Би повярвала в мен.
Не те виня.
Както казах, започнах да се съмнявам в себе си.
Съжалявам, че мечтата ми отне толкова много време, за да се сбъдне.
Както и да е, виж.
Даде ми две минути, сигурен съм, че минаха.
Обичам те, Мел.
Винаги ще те обичам.
За малко да забравя.
Къщата на майка ти
отново е твоя.
Може да изглежда малко по-различно отвътре,
заради последните собственици, но...
Твоя е.
- Отне ти цял ден, скъпи. - Партньорът ми е виновен.
Това е мое.
- За това говоря. - Печеля.
Добре. Давай.
- Ей, сестричке. - Благодаря.
- Ей, Мелинда. - Къде беше?
Закъсняваш, скъпа.
- Какво става, Мел? - Да, знам.
- Робърт ти даде това? - Да.
Заедно с тези ключове
и нотариален акт за къщата на мама.
Какво?
Да, батерията му е продадена.
Той е в бизнес с Прескот.
Още сутринта се обаждам в банката.
Вече го направих и всичко е наред.
По дяволите.
Просто така удари джакпота?
Знаех, че ще го направи. Този пич е умен.
Мел, кога го видя?
Дойде в работата, за да ми каже, че съжалява,
и че ме обича и искаше да ми даде това.
Боже мой.
Много мило. Никога не сме имали толкова пари.
Той наистина успя.
Е...
винаги мислеше, че ще го направи.
10 милиона долара.
По дяволите, осребри го, преди да промени решението си или нещо подобно...
Няма.
Е, да не рискуваме.
Хайде да отидем в банката на сутринта.
Това копеле може да промени решението си или...
Млъкни, по дяволите.
Защо те послушах?
Искам да кажа, че и двете сте някакви нещастни кучки.
Нито една от вас не е доволна от тези копелета,
и ви послушах.
- Почакай малко. - Не, не.
Всички в този град знаят, че Калвин има бебе в Елънууд.
И, Кейси, знаеш какво казват за теб.
Мелинда!
Девън, трябва да се прибереш вкъщи и никога повече да не ми се обаждаш.
Ужасен си в леглото.
Хъркаш
и ти си твърде голям, за да имаш толкова малка пишка.
Шибани глупости.
Почакай.
Здравей.
Адресът беше на чека.
Да. Да.
Сетих се за сградата.
Това е сградата, в която каза, че ще живеем.
Изглеждаш страхотно.
Благодаря ти.
И каква гледка...
Каква гледка!
Последен етаж.
Искаше последен етаж.
Като от мечтите ти е.
Точно, както ми го описваше.
Толкова се гордея с теб.
Благодаря ти.
И когато каза, че ме обичаш,
разбрах, че и аз все още те обичам много, много.
И трябваше да ти повярвам,
когато каза, че не си с нея.
Но сестрите ми, сестрите ми. Влязоха ми в главата.
Това е зад нас, Мел.
Толкова се радвам, че каза това.
Съжалявам, че закъснях, скъпи.
Хей...
Скъпа, това е Мелинда, бившата ми жена.
Здравей.
Аз съм Даяна. Годеница на Робърт.
Там беше тя.
Кучката, която се опитах да убия всички тези години
стоеше в моя апартамент,
носеше моя пръстен.
Гледаше ме.
Този кучи син отново ме унизи пред същата курва.
Не мога да повярвам, че ме остави да излея сърцето си,
докато тя е била там през цялото това време.
Тази кучка живееше живота ми.
Този, който купих и платих.
Винаги искаше да го правим под душа,
защото казваше, че му напомня за нас, когато се срещнахме под дъжда.
Разбра ли защо мразя дъжда?
Сигурна съм, че е бил с онази кучка под душа.
Това трябваше да е мое.
Целувал я е.
Чукал я е.
Използвайки това, на което го научих.
Използвайки моите трикове за този трик.
И знам, че е пуснал песен на Нина.
Робърт вече я лъжеше, сигурна съм.
Дишайки все така леко по врата.
Все още усещам намек на уиски в дъха му.
Усещам го на врата си.
Кучка!
Просто се е нанесла?
О, не. Не мисля така.
Заложих всичките си бижута в тази корона
и нямаше да позволя на друга кучка да я носи!
Не можех да го проумея.
Можеше просто да си тръгне и да се отдалечи.
Каза, че ме обича,
но ме е заместил с нея, сякаш никога не съм съществувала.
Не можех да ям. Не можех да спя.
Постоянно мислех за него и за нея.
Имах известия за всичко.
Всеки път, когато тази кучка публикуваше нещо, аз го знаех.
И знаеш ли какво? Всичко, което той ми каза...
Щеше да ме заведе в Париж, а там бяха те, в Париж.
Каза, че ще ми вземе частен самолет.
И те имаха такъв.
Ден и нощ, просто гледах нейната страница.
Не можах да го понеса.
Нейните идеи за сватба. И нея.
Тя дори избра рокля от същия дизайнер,
който харесвах аз.
От същия бутик.
- Държа те. - Скъпи...
- Няма да те пусна. - Добре.
Ходим. Затова се приготви...
Добре.
Все още не.
- Хайде. - Не, просто... Точно там.
Добре.
Мога ли да ги отворя?
Отвори ги сега.
Погледни зад теб.
Изненада.
Боже мой!
Госпожа Гейл.
Казах ти, че ще я купя за теб.
Харесва ми!
Боже мой. Харесва ми това, но в бяло.
Да?
Какво ще кажеш за тази?
Докато се сбогувате с гостите си.
Чудесно! Харесва ми! Ще им хареса!
Здравей, Джон.
Ей, скъпи. Виж това.
Добре, какво мислиш за тази, докато казваме чао на гостите.
- Красива е. - Нали така? Не е ли хубава?
Слушай, скъпа, мога ли да говоря с теб?
Да, разбира се.
Добре де, Джон, утре ще говорим повече за сватбата?
Някой друг път? Добре.
- Добре, благодаря ти. - Благодаря, Джон.
Какво е...
Мелинда, тя...
Тя ни съди.
Твърди, че сделката се е случила преди развода.
И двамата знаем, че това не е вярно.
Да, знам. Просто е толкова тъжно.
Да, ще се обадя на Франклин.
Да, вече говорих с него тази сутрин за нея.
Какво? Защо?
Не исках да ти кажа, но получих,
3300 гадни коментари от човек на име Ядосан.
И, разбира се, това е Мелинда.
Ще говоря с нея.
- Не. - Може би мога да й дам още пари.
Не. Не става въпрос за парите.
Не можеш да преговаряш с луди.
- Всичко ще бъде наред. - Да.
Мел?
- Мел? - Хей, Сара!
Хей. Хей.
Вижте, тя не ни се обажда.
- Не мисля, че трябва да сме тук. - Нещо не е наред.
Не мисля, че е добра идея да влезем там. Хайде!
Къде отиваш? Какво е...
Все още е толкова лесно да влезеш тук?
Мелинда?
- Мелинда? - Мелинда?
Мелинда, къде си?
Мел?
Какво става...
- Какво, по дяволите, е всичко това? - Какво?
Боже мой.
Боже мой. Какво е...
Сигурни сме, че е сключил сделката с Прескот и Хауърд Индъстрийс,
докато той все още е бил женен за моя клиент, ваша светлост.
Получил е всички инвестиции
за батерията от доходите на моя клиент,
и ипотеката от фамилната къща, която тя загуби.
Адвокат, разглеждам всички дати на тези договори,
и имейл кореспонденцията,
и декларация от Прескот и Хауърд Индъстрийс.
Според тях, сделката е била предложена,
след развода с клиентката ви.
И тъй като клиентката ви е поискала развода,
съм объркан.
- Е, ваша светлост... - Не съм свършил.
След развода той е дал на клиентката ви 10 милиона долара доброволно.
И е откупил семейната къща
и я е върнал на клиентката ви.
Това вярно ли е?
Да, ваша чест.
И за какво обезщетение претендирате?
Е, тя е инвестирала над 1,2 милиона долара
по време на брака им.
Искаме половината от стойността на батерията,
което смятаме, че е приблизително 150 милиона долара.
Добре, достатъчно. Това е нелепо.
За съда е видно, че г-н Гейл е бил повече от справедлив.
Ще отхвърля това дело.
Това не е справедливо.
Трябва да получа половината от това, което той има. Това е справедливо.
Съдът се произнесе.
Не разбирате ли, че той не е трябвало да ви дава нищо?
Това е един от най-щедрите жестове, които този съд е виждал.
Това дело се прекратява.
Също така, ваша светлост, има още един въпрос за разрешаване.
Госпожа Мур тормози бъдещата госпожа Гейл.
Ще видите всички доказателства, представени там пред вас.
Молим за ограничителна заповед както за господин, така и за г-жа Гейл.
Аз съм този, който трябва да поиска ограничителна заповед.
- Адвокат, контролирайте клиентката си! - Мелинда.
Няма нужда да ме контролират. Аз не съм животно.
Изпратихте ли тези съобщения?
Това е Америка.
Имам свобода на словото.
Това са заплахи.
Бихте могли да прекарате време в затвора, госпожо Мур.
Направете го отново и ще отидете в затвора.
Издавам ограничителна заповед.
Госпожо Мур,
ще стоите на 300 метра от г-н и госпожа Гейл.
- Разбирате ли? - Не са женени.
Стойте далеч и от двамата.
Това достатъчно ясно ли е?
Да.
Чакай, тръгвай!
Мелинда!
- Тръгвай! - Мел, недей!
- Добре съм, добре съм. - Спри, спри, спри.
Остави ги.
- Мелинда, не. - Мелинда!
Аз съм Мелинда и предавам на живо в Интернет.
Искам да видите тази несправедливост.
Тази курва спа с мъжа ми.
И ме остави без нищо...
- Спри веднага. Моля те, спри. - Стига, достатъчно!
Моля те, спри!
Мел, това не е правилно. Сериозна съм.
Трябва да престанеш да го правиш.
Не искам да говоря за него.
Добре, няма. Ще говорим за сестрите ти,
и как те обичат и се притесняват за теб.
И аз се притеснявам.
Онези неща, които намерихме в къщата ти.
- Беше... - Чакай.
Ходили сте в къщата ми?
Да.
Всички вие, копелета, не искате да ми помогнете.
Нека поговорим за това.
- Мелинда, просто... - Не, виждам какво става.
- Мелинда? - Майната му на това!
Отивам при Джун.
Благодаря ви, че дойдохте.
Вижте, притесняваме се за Мелинда.
Тя наистина е обсебена от вас.
Ще опитаме да намерим съдия, който да я принуди да получи някаква помощ.
Това може да е добра идея.
Но междувременно трябва да внимавате.
- Да. - Да.
И двамата.
Имаме ограничителна заповед.
Трябва да обмислите охрана за сватбата.
- Да. - Сериозно.
Вижте,
знам, че е разстроена.
Както казахте, познавам сестра ви.
Ще се оправи, щом се успокои.
Ако мислиш това, изобщо не я познаваш.
Боже мой. Не, не, не.
Вие двамата не трябва да сте тук в момента.
- Тя е точно зад мен. - О, мамка му.
Защо, по дяволите, все още идвате в къщата ми
- без моето разрешение? - Скъпа.
И така, какво правите?
- Говоритеа мен зад гърба ми? - Мелинда.
- Тръгвайте! - Затова сте я довели тук?
Не! Не!
- Нека говоря с нея! - Не!
Трябва всички да ме задържите! Не!
Искам тази кучка да разбере, че това е моята кола!
Защо я водиш тук, Робърт?
Това е моята кола, кучко!
Не си струва, скъпа.
- Това е моята кола! - Не! Не!
- Тръгвайте! - Махайте се от мен!
- Добре съм. - Добре!
Добре съм.
Добре съм. Добре съм.
Спрете да се държите с мен така.
Защо бихте му позволили да я доведе тук?
Толкова неуважително! Що за семейство сте вие?
Ами аз?
- Господи! - Мелинда!
Мелинда!
Здравейте, мога ли да ви помогна?
Не, просто гледам.
Благодаря.
Ето ни.
Наистина е прекрасна.
Да, харесвам копчетата.
Хей, почакай!
И съсипа сватбената рокля на бъдещата госпожа Гейл.
Този съд ви се извинява.
Не трябваше да съм толкова снизходителен.
Всичко е наред, ваша светлост.
Така или иначе не можех да се побера в роклята.
Бебето расте твърде бързо.
Какво ще ви накара да се съобразите с предупрежденията на този съд?
Очевидно е, че не приемате насериозно този въпрос.
Няма да позволя да продължите да тормозите тези хора.
Ясен ли съм?
Ако нарушите ограничителната заповед,
уверявам ви, че ще прекарате 40 дни в окръжния затвор.
Наистина.
Още едно престъпление.
Ясно ли е?
Да, ваша чест.
Мелинда.
Някога замисляла ли си се дали има друг начин, по който да гледаш на нещата?
Може би е мислил това, което е казал.
Може би не е било измама.
Обмисляла ли си го като възможност?
Би ли се почувствала по-добре, ако той е бил честен
и наистина ти е мислил доброто?
Не греша.
Ти си като всички останали.
Виж...
Упорита съм
и това е моя вина.
Не съм го казала.
Това казваш.
Просто исках да знам дали си го обмисляла.
Нека ти задам още един въпрос.
Добре.
Чувала ли си някога за нещо, наречено гранично личностно разстройство?
Това е, когато човек има...
Знаеш ли какво?
Няма да търпя това.
Майната ти на теб и на тази глупост.
Не съм луда.
Какво?
Разкарай се оттук с тази глупост.
В интерес на истината, аз си тръгвам.
Събрали сме се...
Тази кучка не пропиля време и пое живота ми.
Просто не мога да повярвам, че Робърт се ожени за тази уличница...
и й даде моята лодка. Моята лодка!
Лодката с моето име на нея.
Тя живееше живота ми.
Майната й.
Майната му.
Майната им и на двамата.
Хей.
Мелинда?
Прекрасна нощ е.
Обичам те.
Погледни тези звезди.
Ти си тази. Какво правиш?
Ще приготвя банята.
Нека персоналът го направи.
Не, не. Трябва да стана. Трябва да се движа.
Искаш ли да се присъединиш към мен след няколко?
Знаеш.
Ще се видим.
Къде е сватбената ми рокля?
Беше в килера, госпожо.
Не я видях.
Ще проверя.
Добре.
Ваната готова ли е вече?
Не.
Седни.
Мел.
Какво правиш?
Какво правиш ти, Робърт?
- Хайде, Мел, знаеш, че това не е правилно. - Не.
Това, което не е правилно, е това, което ми стори.
Какво съм сторил?
Не се прави, че не знаеш.
Добре, добре, добре.
Кажи ми, за да съм сигурен.
Ти ме остави.
Взе най-доброто от живота ми.
И даде на тази кучка моя пръстен,
моя апартамент,
моята лодка,
живота ми.
Обеща ми тези неща. Нали така, Робърт?
Нали?
Да, да.
Така е.
Тогава защо ги даде на нея?
Мел, ти се разведе с мен.
Ти ме остави!
Не се бори.
- Не се бори. - Мел.
Не, използва ме, за да работя и да се грижа за теб, докато успееш.
Ти никога не си ме обичал.
- Мел, това не е вярно. Обичах те. - Тогава защо?
Защо й даде всичко?
Защо си тук с нея, а не с мен?
Ти ми обеща завинаги.
Обеща ми завинаги, а тя е била там през цялото време.
Не, не. Това не е вярно, Мел.
Никога не съм ти изневерявал.
Тогава защо?
Никога не съм ти изневерявал, Мел.
Никога!
Обичам те.
Винаги ще те обичам.
Добре.
Тогава я накарай да скочи от лодката.
- Мел, Мел. - Хайде.
За да можем да започнем живота си заедно.
- Не, хайде, стани. Да я доведем. - Не, Мел, Мел.
Ставай!
Слушай, нека просто поговорим за това, става ли?
Хайде.
Дай ми пистолета.
Просто ми дай пистолета.
- Чух изстрел! - Дойде от горе!
Какво става?
Скачайте!
По-добре скачайте!
Мел, какво правиш?
Мел.
Къде отиваш, а?
Спри, кучко, преди да те застрелям в...
Дай ми пръстена.
Какъв пръстен?
Този пръстен, кучко!
Дай ми го.
Голяма работа сте, кучките.
Първата жена върши цялата работа,
а курвите извличат ползите?
Не, госпожо. Дай го тук.
Дай ми го.
Не!
Робърт!
Трябва да спра лодката.
Добре. Добре.
Издърпай газта.
Добре. Добре ли си?
Добре съм. Добре съм.
Добре, скъпа.
Искам да влезеш и да потърсиш екипажа.
Екипажът?
Тя ги накара да скочат.
- Върви. - Няма да те оставя!
Върви, скъпа. Кървя.
Робърт.
Могат да ми помогнат.
Отивам!
Бъди внимателна.
Побързай, скъпа.
Побързай.
Робърт.
Ти си виновен за всичко, Робърт.
Виж се сега.