Назвіть ваші імена для протоколу.
Генк Ґілліс, льотчик-випробувач.
Артур Конвей, диспетчер аеропорту.
І ви вважаєте, що герметик, який ми використовували,
шкодить здоров'ю.
Так. Тому ми й прийшли.
Вони були викривачами.
Хотіли попередити людей про діяльність «Страта».
Тобто як ми?
Думаю, саме тому в «Страта» вирішили їх знешкодити.
Саме тому хтось пошкодив літак Генка.
Стоп. Думаєте, це вони вбили Семового батька?
Щось тут спекотно. Я спітнів. Ви не спітніли?
Але ми не можемо це довести.
Так, бо докази непрямі.
Точно. У вас в очах не мерехтить? Бо в мене мерехтить.
Але ми можемо довести, що в «Страта» знали про кадмій.
Знали, що він небезпечний, і вирішили це приховати.
І тепер їхні робітники, наприклад, мій дідусь,
через них хворіють і страждають.
Напишемо про це.
Правильно. Розкриємо правду.
Вони й не уявляють, що їх чекає.
ХРОНІКИ ЧАРІВНОЇ ГОДИНИ ПРАВДИВІ НОВИНИ ЕРІ-ГАРБОРА
ЕКСКЛЮЗИВ: ВІДЕО ПОКАЗУЄ, ЩО «СТРАТА-ТЕХ ІНДАСТРІЗ»
ТРУЇЛА РОБІТНИКІВ ЗАВОДУ
П'ЯТИЙ ЗАВОД
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
-Дякую, що прийшли. -Привіт.
Я знаю, що ви теж отримали імейл.
Отримала. Це відео доводить вину.
Надіюся, воно доведе...
-Тату. -Добре.
-Суд його прийме? -Сідайте.
Думаєте, ми зможемо довести їхню вину?
Ми на це надіємося.
Усі люди, з якими рибалив Сил...
Повмирали.
-Мертві нічого не розкажуть. -Так.
Метт намагався знайти Сильвестерових колег з заводу.
Якщо свідчитиме багато людей,
можна буде притягти «Страта» до відповідальності.
Вони можуть зробити щось лихе нашій чи вашій сім'ї, але...
Але якщо їм протистоятиме все місто...
Вони програють.
Террі Вівер переїхав у інший штат кілька років тому.
Я знайду вам його нову адресу.
«Страта» отримала у твоєму лиці могутнього ворога,
правда ж, тату?
Наша родина живе тут так само давно, як і їхня.
Так.
Ми з Френком працюємо над цим у відділку.
-Якщо знайдемо щось, повідомимо. -Дякую, шериф.
Я розберуся.
Треба відповісти. Я зараз.
ВІДЕО ПОКАЗУЄ, ЩО «СТРАТА-ТЕХ ІНДАСТРІЗ»
ТРУЇЛА РОБІТНИКІВ ЗАВОДУ
Тату!
У мене для тебе сюрприз.
Так. Це дурість, але, думаю, тобі сподобається.
ПЕРШИЙ ПОМІЧНИК
Тату.
Так.
Так. Так.
Усе гаразд. Я з тобою.
Я з тобою.
ЛІСКО
ШВИДКА ДОПОМОГА
Тату.
Гільде, іди сюди. Підійди. Подивися на мене.
Подивися на мене.
-Дідусь... -Так.
Він пішов з життя.
-Так. Він пішов з життя. -Ні.
-Ні, ні! -Чуєш? Гільде.
Дивися на мене. Знаєш що?
Він заснув і спокійно пішов з життя.
Так, його більше немає.
Заспокойся. Тихо.
Тихо, тихо.
Спокійно.
Я розумію.
Гей.
Оце й усе?
Він просто... помер?
Заходь.
Гей. Іди сюди.
Так. Він...
Він був щасливий.
І...
Мені так жаль.
Він вас любив. Він любив вас обох.
Він так любив вас, діти.
Розумієте.
Він устиг вас полюбити.
І йому не було боляче. Йому пощастило.
Але я не встигла з ним попрощатися.
Я знаю. Знаю, доню.
Усе гаразд. Він не сам. Він у раю з Волтером.
Пам'ятаєш, Гільде?
Так.
ЕКСКЛЮЗИВ: ВІДЕО ПОКАЗУЄ, ЩО «СТРАТА-ТЕХ ІНДАСТРІЗ»
ТРУЇЛА РОБІТНИКІВ ЗАВОДУ
Вибач, дідусю.
Надто пізно.
Я відчиню.
-Вітаю. -Гадаю, ви
Меттью Ліско і Бріджет Дженсен?
-Так. -Я шукаю Гільде Ліско.
Можна запитати, навіщо?
-Їй повістка. -О боже.
Їй повістка? Ви, мабуть, жартуєте. Вона дитина.
Покажи.
«"Страта-Тех Індастріз" вимагає термінової судової заборони
на публікацію й поширення статті міс Гільде Ліско». Що...
Що сталося?
Вибач, доню, але суд забороняє тобі видавати статтю.
-Що? -Так, заборона на розголошення.
Тобто «Страта» не хоче, щоб люди бачили викривальне відео.
Але не бійся.
Я зустрінуся з юристами «Страта».
-Ми все владнаємо. -Тобто ніяких статей про «Страта»?
Поки що взагалі ніяких статей.
Що, вони можуть так зробити?
-Розумію, доню. -Донечко...
Гей.
Я заспокою.
Гільде.
Ти як? Я думав, що ти зараз не захочеш зустрічатися...
Через те, що сталося з дідусем.
Я не хочу про це говорити. Краще попрацюймо.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Ні.
О боже. Дивіться.
Це зробила «Страта». Вони все потрощили.
Ти впевнена, що це вони?
Так. Ми не замикаємо двері. Ми нічого не доведемо.
Донні, сфотографуй це на телефон.
Зробимо розсилку всім нашим підписникам.
ХРОНІКИ ЧАРІВНОЇ ГОДИНИ
ПОМИЛКА 451 НЕДОСТУПНО З ЮРИДИЧНИХ ПРИЧИН
Що це? Що сталося?
Може, Wi-Fi не ловить.
Ні, це не Wi-Fi. Наш сайт заблокували.
-З юридичних причин. -Усе зникло.
Усе, чого ми досягли.
Хлопці, тут нічим не зарадиш.
Слухай, я не можу навести порядок скрізь, але тут можу.
Я давно хотів зробити тут генеральне прибирання.
Принесу мішки для сміття.
-Вони в... -Тривожній сумці. Я знаю.
Ти мене розумієш.
Метте, необов'язково робити це зараз.
Знаєш, Брідж, він прожив усе життя в цьому місті.
Сорок років у цьому будинку.
Сорок років. Уявляєш?
-Так. -Пам'ятаєш, коли він лиш захворів,
ми його вмовляли пожити з нами в Нью-Йорку?
А він навідріз відмовився.
Навіть думати про це не хотів.
Він любив це місто.
Це місто його отруїло, Брідж.
О, коханий.
Це місто забрало в мене тата в дитинстві,
і тепер це місто забрало його в мене знову,
в 69 років. Хіба це справедливо?
Ні.
Той герметик був отруйний.
Тому в нього то плуталися думки, то він був при пам'яті.
Він мав би ще жити.
Він мусив би жити.
Якби жителів міста хоч трохи цікавило,
що робить «Страта», він був би й досі живий.
-Він був би живий. -Коханий.
-Тату, все гаразд. -Ні, не гаразд.
Зовсім не гаразд.
Я повинен був захистити тебе від них.
І повинен був захистити його!
Іди сюди.
Вибач, доню. Вибач мені.
Це все так важко.
Я думала, що вже написала
свою найважливішу статтю,
але ця була ще важливіша.
Я стала журналісткою завдяки батькові.
Бо він навчив мене вірити в силу оповіді.
Коли ми щось розповідаємо одне одному, ми стаємо ближчі.
А якщо пощастить, наші оповіді змінять світ.
Оповіді допомагають нам побачити правду й запам'ятати її.
Завдяки їм ми відчуваємо, що не самотні.
Я знала надзвичайного чоловіка, який боявся, що його історію не розкажуть,
бо вона не досить важлива.
Але його історія важлива для мене.
Сильвестер Ліско – мій дідусь.
ВЕЛОСИПЕДИ ВІД СИЛА
Він був чоловіком, батьком і другом,
він дбав про рідне місто.
Очевидно, він був непоганим тренером з софтболу,
а ми про це не знали.
Це факти про те, що він зробив.
Але вони не показують, якою він був людиною.
Мій дідусь бував упертий.
Думаю, я це успадкувала, але водночас він міг визнати, що помиляється.
Він знав, коли треба слухати, а коли діяти,
і як бути другом для тих, хто цього потребує.
Він допоміг мені зрозуміти, що сім'я – це не тільки твої рідні.
Це також ті люди, яких ти обираєш...
з якими проживаєш усе своє життя.
Ти обираєш цих людей,
бо ви вірите в одне й те саме
й боретеся за одне й те саме.
Дідусь зробив мене сміливою.
Завдяки йому в мене з'явилося бажання стояти за правду.
Я багато чого не знала про дідуся.
Коли ми нарешті повернулися додому, він поводився так, ніби ми завжди були тут.
Може, це через утрату пам'яті, але...
Я надіюся, що він простив нас за довгий від'їзд.
Татові сподобалося б, що ми всі тут зібралися.
Дякую вам за це.
Думаю, саме цього він би хотів,
тож дякую вам ще раз.
Ти прожив велике життя.
Чи «Страта» колись за це заплатить?
Я не знаю, доню. Справді не знаю.
Але знаєш, що я знаю?
Що ми не здамося без бою.
Я розумію, що не могла врятувати дідуся.
Я хотіла тільки, щоб люди дізналися правду про те, що сталося з ним
та з іншими робітниками «Страта».
Заради нього я хочу писати далі.
Так.
Слухай, у тебе є газета. Не зараз, але...
ніхто не заборонить тобі писати.
Ми щось придумаємо.
Як?
Як завжди. Як сім'я.
Пам'ятаєш сімейний бюлетень, який я укладала для дідуся
й посилала на Новий рік?
Так, авжеж.
Ти завжди довго працювала над оформленням.
Я не можу користуватися сайтом, але що, як я видам бюлетень?
Спеціальний випуск для цієї статті.
Рішення суду стосувалося тільки «Хронік чарівної години»,
тож, думаю, під іншою назвою
паперові примірники твоєї статті цілком можуть з'явитися.
Що? Я ж твоя помічниця.
Дещо знаю.
Стажерка. Але, мабуть, треба тебе підвищити.
Так, ти ж казала, що жінки на роботі себе не цінують.
Знаєш що? Це добре. Тобто це правильно.
Справді, треба це зробити. Гільде, неси ноутбук.
Іззі, неси папір, ручки і все інше.
Джинні, візьми олівці. Чи що ти хочеш узяти?
Увімкнемо принтер і почнемо працювати.
Беріть і читайте.
«Страта» загрожує Ері-Гарбору. Може, ваша сім'я теж у небезпеці.
На другій сторінці є гороскопи, якщо вас це більше цікавить.
Що таке? Я намагаюся привернути увагу.
-Привіт, Іззі. -Привіт.
Прочитай оце.
І скажи іншим, хай теж прочитають.
А вам варто роздавати ці листівки?
Хіба «Страта» не покарає вашу сім'ю?
Ну, так, але ми це обговорили,
і для нас найважливіше –
смерть дідуся.
Він пішов з життя, але саме цього він хотів.
-Його історію варто розповісти. -Стривай, що?
Кажеш, ви з батьками обговорили,
чи варто боротися зі злою корпорацією?
Так, мабуть.
Якби ж мої батьки були такі, як ваші.
Якби ж вони були не такі байдужі й хотіли зробити щось важливе.
Так, ну,
Гільде робить усе навиворіт, але вона мене навчила, що...
не можна чекати, поки дорослі щось зроблять.
Дай мені всю купку. Дякую.
Ця заборона – не що інше, як спроба
цензурувати, залякати й змусити замовкнути критиків «Страта».
Так.
Ця заборона – не що інше, як спроба
цензурувати, залякати й змусити замовкнути критиків «Страта».
«СТРАТА-ТЕХ ІНДАСТРІЗ»
Міс Дженсен.
Завжди радий вас бачити.
ШКОЛА ЕРІ-ГАРБОРА
ЧИТАЛА СТАТТЮ ЛІСКО? ЯКИЙ ЖАХ.
Я ЧУЛА, ІЗЗІ ПЛАНУЄ МІТИНГ НА 14:00, ТРЕБА ПІТИ
АВЖЕЖ! ЗУСТРІНЕМОСЯ ТАМ
Що таке рефлекс?
Рефлекс – це...
...автоматична реакція організму на певний подразник.
ДЕВІД ПІДЕМО СЬОГОДНІ НА МІТИНГ
Коли ви вдихаєте...
МІТИНГ ПРОТИ «СТРАТА-ТЕХ ІНДАСТРІЗ» О 14:00!
-ХОДІМО НА МІТИНГ О 14:00 -ТАК! ПОБАЧИМОСЯ ТАМ!
ІДЕШ НА МІТИНГ О 14:00?
АЯКЖЕ!!! ХОДІМО РАЗОМ
ВІТАЄМО НОВИЙ СЕМЕСТР
-Надіюся, нічого поганого не станеться. -Це правда?
Так. «Страта» отруїла робітників.
І ми думаємо, це і є причина смерті мого дідуся.
Якесь безумство.
Ти організуєш мітинг, так?
Іззі Ліско, зайдіть до директора.
Що це було?
Це свобода слова. Вона вказує на джерело. На вас.
Усі докази – в цьому відеозаписі.
Це відео вирване з контексту.
Однак ваша дочка його використала,
щоб привернути увагу до свого маленького блогу.
Вибачте, ви кажете, що збираєтеся подати на мою дочку в суд?
За що? За дискредитацію? За наклеп?
Вона ж хоче, щоб до неї ставились як до серйозної журналістки.
Мабуть, ви здогадуєтеся, чому ми тут зібралися.
Ми хочемо швидко й просто все залагодити.
Приватна угода. Назвіть вашу ціну. І хай усе стихне.
«Ефект», а не «афект».
ВІСНИК ЛІСКО
Це через мітинг школярів? У нас неприємності?
Мені подзвонило кілька занепокоєних батьків.
Новини тут ширяться швидко. Сідай.
Якщо учні пропустять урок, мені доведеться їх покарати.
Це політика школи.
Люди бояться, бо це псує імідж «Страта».
«Страта» грає важливу роль у місті.
Люди захищаються. Їх усе влаштовує.
Ну, я просто... Я цього не розумію.
Треба хотіти, щоб було краще. Це дурня.
Це неправильно.
Я не можу не погодитися з тобою.
Але правила є правила.
Хоча якщо багато учнів підуть на мітинг одночасно,
я не зможу відсторонити всіх.
Дякую, директорко Коллінз.
За що?
Через фінансові кризи, такі, як біржовий крах 1873 року,
ціни на сільськогосподарську продукцію впали.
Фермери, які відчули на собі економічну кризу,
вирішили, що необхідно створити так звану Народну партію,
яка захищатиме їхні інтереси.
Розгорніть книжки на сторінці 78,
і побачите, що більшість соціалістичних рухів тієї доби
виникли через поширену економічну нерівність.
Також цей період називають ерою прогресивізму.
Міс Ліско.
Щось не так?
Ти зможеш.
Так. У нас дещо дуже не так.
Стривайте.
Зачекайте. Куди це ви? Куди ви?
Я вас ще не відпускала. Сядьте, сер.
Ви що?
-Ти повинна щось сказати. -Що? Ні.
-Повинна? -Саме так.
Тут уся школа. Вони вийшли через тебе.
Гей. Якою жінкою ти хочеш стати?
Привіт.
Дуже вам дякую, що вийшли.
Знаю, це...
Знаю, ви ризикували, коли пішли з уроків.
-Так... -А ти щось скажеш?
-...знаєте... -Ні. Це завдання Іззі.
...це середина дня, тож дякую вам.
Я вже вам подякувала? Так, отже...
Кому з вас набридло слухати брехню дорослих?
Мені.
Кому набридло поблажливе ставлення,
бо ми малі й нічого не розуміємо?
Кому набридло чути: «Ви самі не знаєте, що кажете»?
Нам кажуть:
«Що ви знаєте про зміну клімату чи про несправедливість?»
Я скажу вам, що ми знаємо. Ми знаємо те, що бачимо.
Ми молоді, але не дурні, і ми уважно дивимося й слухаємо.
Так, Іззі!
Тож візьміть цю статтю.
Дослідження провела й написала її моя набридлива сестра Гільде Ліско.
«Страта» закрила її вебсайт,
але ніхто не завадить їй казати правду.
Тож зробіть мені ласку.
Візьміть цю статтю, сфотографуйте її
й перешліть батькам, сусідам, друзям.
Бо у «Страта» давно вирішили,
що прибутки важливіші за людей.
Вони наразили на небезпеку всіх жителів міста!
І якщо ми будемо мовчати, вони зроблять це знову.
Годі брехні!
-Годі брехні! -Так.
Годі брехні!
Годі брехні! Годі брехні!
Гей.
Я весь день стежив за тим працівником «Страта».
Поки що нічого кримінального.
Продовжуй. Інтуїція мені підказує, що він залякував мого тата.
Але доказів немає.
Мені потрібно щось конкретне, щоб висунути йому звинувачення.
У нас тільки один шанс. Щойно «Страта» дізнається про розслідування,
його відкличуть. Знайдуть іншого для брудної роботи.
Зрозумів, шериф.
Я рада, що ти знову з нами, Френку.
Я теж радий, шериф.
Ну, давай.
Резерфорд, зрадник.
Привіт. Що таке?
Коли у «Страта» дізналися, що я зробив з маминим ноутбуком,
їй повідомили,
що її звільнять.
Не одразу, але...
Дарма я розіслав ці файли.
-Іззі, мама така засмучена. -Але...
ти сказав, що вона з нами погодиться.
Що, не знаю,
сказати людям правду важливіше.
Привіт, Іззі.
Мені дуже прикро, що з вами це сталося.
До мене поставилися з розумінням.
Дадуть добру характеристику.
Хоч я тут більше не знайду такої хорошої роботи.
До вас не поставилися з розумінням.
Це ж «Страта» труїть людей, а не ви чи Ітан.
Іззі, я тут живу давно.
Тут не так, як у Нью-Йорку. Розумієш?
Ніхто не чув про Ері-Гарбор.
У нас немає хмарочосів, якими ми пишалися б, але в нас є «Страта».
Де б я не була, я могла сказати: «Я працюю в цій компанії», –
і люди про неї чули. Я завжди цим пишалася.
Мамо.
Не знаю. Мабуть, я не думала про це.
Я розумію, чому твоя сестра вирішила опублікувати статтю.
Але «Страта» розбудувала це місто.
І багатьом з нас важко дивитись,
як ваша сім'я змішує ім'я компанії з брудом.
Ти теж так думаєш?
Не знаю, Іззі. Я просто...
Я боюся за маму.
Бережіть себе.
З вами було приємно працювати. Бажаю вам усього найкращого, шериф.
Мабуть, ви чули, що я вже подав звіт.
Хочете почитати?
Він не на вашу користь.
Може, вам варто було прислухатися до моїх порад.
До ваших порад?
Так, до ваших порад.
Мене на цій посаді за один рік оцінювали більше,
ніж мого попередника за 35.
Усе одно я старалася.
Але ви з самого початку були проти мене.
Бо чорношкіра жінка не може бути шерифом у цьому місті.
Секунду. Я не казав...
Що ви казали?
Що мені буде зручніше в іншому,
прогресивнішому місті.
Ви не хотіли, щоб мені було зручно.
Ви хотіли, щоб усім іншим не було незручно.
І замість того, щоб допомогти покінчити з расизмом у цьому місті,
ви хотіли прибрати мене, щоб усі інші працювали далі.
Та знаєте що?
Мені не подобається, як ви тут працюєте.
І, думаю, ваша начальниця, генеральний прокурор,
погодиться зі мною, коли побачить оце.
Це було дивовижно. Ніколи не бачив Іззі такою зацікавленою.
Вона була така впевнена в собі.
Бачила, як діти її слухали?
Бачила? Я й не думав, що в цьому місті таке можливо.
Я й гадки не мав.
Це було дивовижно. Вона була дивовижна.
Що?
Просто... Я побоююся.
На Гільде погрожують подати в суд.
«Страта» може це затягти надовго. Ми витратимо всі гроші.
Так, знаю.
Ого. Повірити не можу.
Гей, Гільде?
Що таке?
Пам'ятаєш того ветерана ВПС, з яким я говорив на похороні?
-Так. -Він знає другого чоловіка
-з викривального відео. -Що?
Це Артур Конвей. Вони служили разом.
Очевидно, Артур виїхав звідси одразу після смерті Генка Ґілліса.
Він був диспетчером у день катастрофи.
Ось, дивися.
В інтернеті про нього нічого немає, але...
Артур Конвей, диспетчер аеропорту.
Це його голос був у чорному ящику.
Твоя правда.
Думаєш, він іще живий?
Гадки не маю. Я не знаю.
Мої знайомі з відділу у справах ветеранів щойно відгукнулися.
Він же ветеран.
Так. Вони знайшли адресу,
куди йому слали пенсію.
Тепер ми знаємо, де він живе.
Що сталося?
Здається, я знайшов першого свідка.
Що ти робиш?
Я шукаю...
...оце.
Паспорти. Ми їдемо в Канаду.
ВІДЧИНЕНО
-Бонжур. -Вітаю.
-Паспорти. -Будь ласка.
-Де ви живете? -Ері-Гарбор, штат Вашинґтон.
-Куди їдете? -У Ванкувер.
Так, дякую.
Стривай. Що це?
Примірники моєї статті. Може, це освіжить йому пам'ять.
Гільде, будь ласка, посидь у машині.
-Але я хочу піти з тобою. -Ти знаєш, як ми завжди робимо.
Спочатку я переконаюся, що там безпечно.
Ми не знаємо, в якому Артур психічному стані.
Спочатку я це перевірю.
Добре.
Та якщо він звичайний старий чоловік, я зайду.
Добре. Домовилися.
Привіт. Я шукаю Артура Конвея.
Він...
Дідусь торік умер.
Співчуваю.
Якщо хочете, можу покликати тата.
Так, будь ласка.
-Зачекайте тут. -Добре. Дякую.
Тату, до тебе прийшли.
Привіт.
О боже.
Метті... Це ти?
Річі?
Як ти мене знайшов?
Тату?
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк