Навіть не знаю, що дивніше.
Ціла зграя мертвих птахів чи те, що про це не було в новинах.
Чи те, що Джессіка хоче зі мною дружити.
Вони раптом одночасно захворіли й попадали?
І що за моторошний підвал? Це якось пов'язано?
Дуже дивно.
Вона в десятому класі. Уже тусується з випускниками.
І в неї тепер є машина.
Тоді була блискавка.
І в Ері-Гарборі дивна погода,
й ураган Донні в Ірландії.
Кому взагалі дарують машину на 16-річчя?
Я думала, це буває тільки в кіно.
Не віриться, що мені було добре в Ері-Гарборі.
«Скільки пташок може вбити один удар блискавки?»
О ні.
Боже мій...
Можна присвічувати твоїм ноутбуком.
Ні, я в ньому шукаю інформацію.
І Wi-Fi вимкнувся.
Гей, Джинні. Усе гаразд.
Мені страшно.
Знаю, золотце. Усе гаразд. Ти в безпеці.
Мамо! Тату!
-Боже. -Тату!
-Прямо у вікно. -Несіть відра.
-Тату? -Мамо, що таке?
Усе гаразд. Без паніки.
Тату, у нашій вітальні ціле дерево. Що ти...
Дівчата, мабуть, ідіть нагору,
бо тут усюди розбите скло.
Дідусю, все гаразд. Не бійся. Усе добре.
-Я тут усе приберу. -Гаразд.
Так, Гільде...
Ти це чув?
Стривай.
Що це?
Гільде, не йди.
Обережно,
-там бите скло. Обережно. -Так, тату.
Маленький, усе гаразд.
Усе добре, ти зі мною.
Зі мною ти в безпеці, малий. Я тебе не скривджу.
Мені жаль твого дерева.
Не бійся. З тобою не станеться нічого поганого.
Обіцяю.
М. ЛІСКО
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
-Треба сьогодні йти до школи? -Так, треба.
-Через пташеня я зовсім не спала. -Так.
Тепер ти знаєш, як мені було з трьома дітьми.
Дати йому молока?
Мами-пташки не годують пташенят молоком.
Вони блюють їм у рот.
Треба спитати у Птахолова, чому загинули птахи.
І він допоможе мені з Волтером.
-З Волтером? -Кронкайтом.
Він був тележурналіст.
Його називали людиною, якій довіряють усі американці.
Мамо, може, ми допоможемо татові?
-Тато думає, що впорається. -Але це не так.
Він пробив дірку на горищі й не залатав.
Доню, я знаю, що ти цінуєш правду,
але це не завжди на користь.
Іноді чоловікам треба...
Знаєте, поговоримо про це іншим разом.
Давайте...
-Молодець, коханий! -Ти супер, тату!
-Тату! -Ти зможеш!
Мамо, що нового про «Вотт менеджмент»?
Краще напиши статтю про дурне дерево,
що з дурною пташкою впало на наш дурний будинок.
Мамо, ти знаєш,
що «Вотт менеджмент» носить ім'я чоловіка, який жив у ХІХ столітті?
-Ні. -Він заснував Ері-Гарбор
і викупив усі місцеві ліси.
Щоб їх вирубати.
То вони назвали свою компанію випадковим іменем?
Навряд чи випадковим.
У власників була причина обрати це ім'я.
Мабуть, це для підкреслення надійності.
Пташеня нічого не їсть.
Тату, його треба показати Птахолову.
Так, але його звуть не Птахолов, пам'ятаєш?
Його звуть містер Верґелес.
Усе, гуляки, збирайтеся.
Одягайтеся і взувайтеся.
-Гільде, ти куди? -Поїду на велосипеді.
Можна зарядити телефон?
-Ні, зарядка мені потрібна. -Мамо.
Що? Я не знаю, як довго не буде світла
і чи телефон на роботі працює,
а я заробляю гроші вам на їжу.
Боже, це всього на хвилину.
Мені треба подзвонити Ітану.
Ясно. От чому ти на мене кричиш.
Мамо, я на тебе не кричу.
Просто злюся, що немає світла.
Ти не проживеш і дня, якщо з ним не поговориш?
Уже прожила.
Іззі.
Ми просто говоримо перед школою,
бажаємо одне одному вдалого дня.
Просто звичай такий.
Наш звичай.
Тупо, але нехай.
Просто зроби мені ласку й спробуй порадіти тому, що ти не на зв'язку
один день чи хоч кілька хвилин.
Що там таке?
Нічого не вдієш.
Це стихійне лихо.
Заняття скасовано,
поки не приберемо дерево й не полагодимо електрику.
Ви хоч вдавайте, що засмучені через скасування занять.
-Яка неорганізованість. -Вибачте,
ви не знали про це годину тому?
-Не було ні імейлів, нічого. -Вибачте.
Як ви це все розгребете?
Вибачте, не заходьте за бар'єр, це небезпечно.
Привіт.
-Чула, що заняття скасували? -Супер.
Що збираєшся робити?
Мабуть, піду на пристань, прогуляюся.
Супер.
Хочеш з нами?
-Так. -Гей, Джессіко.
Підемо на пристань?
-По-любому. -Клас.
Це моя подруга Емма. Щойно переїхала сюди.
-Привіт. -Привіт. Іззі.
Наша сім'я переїхала сюди рік тому з Брукліна.
Круто. Ми жили у Вірджинії, але маму перевели сюди.
У тебе тут уже багато друзів, супер.
Побачимося на пристані.
-Так. Бувай, Іззі. -Бувай.
-Тебе підвезти? -Так.
Але спершу скажу мамі, куди їду.
Я й забула, що тобі 14.
Мабуть, тому що ти вивчаєш багато складних предметів.
Ні, ні, це комплімент.
Знаєш, я просто їй напишу.
-Добре. -Гаразд.
ІДУ НА ПРИСТАНЬ.
-Добре. -Ходімо.
Треба дізнатися, як доглядати пташку. Візьми.
Узяв.
Не розумію, чому ви робите сходинку
з найменшої людини, але нехай.
Дуже розумно.
Коли школу відкриють?
Вона така, як мати!
Неорганізована!
У вас зарплата з моїх податків.
Розумію, що це незручно,
-але нічого не можу вдіяти. -Потримай.
Я зайнята. Де мені подіти дітей?
-Вона некомпетентна. -Дозвольте.
Якщо у вас є питання чи скарги, наприклад, у вас з вашою петицією,
поговоріть з її адвокатом.
А хто це? Це я. І зараз у моєї клієнтки немає коментарів.
Дякую. Вдалого дня.
Можете не наймати мене адвокатом.
Просто це місто...
Я вже починаю звикати до ненависті.
Але дякую за підтримку.
Я знаю, як паскудно, коли на вас ідуть селяни з вилами.
Тому я хочу покласти цьому край,
-якщо дозволите. -Мамо.
О боже. Я...
Знаєш, вибач.
Коли дітей троє, вони ніби самі ростуть.
Я вам нагадаю про це, коли вона обиратиме коледж.
Дякую. Ходімо.
На зв'язку. Добре?
Дякую.
ВОЛТЕР
Школа зачинена. Як ви зайшли?
Директорка Коллінз сказала мені підтягти програму.
Хоч школа й зачинена, а вчитися все одно треба.
Ви говорили з директоркою Коллінз?
Так, їй подобається те, що ви зробили. Книжки так охайно складені.
Стелажі стали наче в дорогому магазині.
Я просто вирівняв палітурки й...
Мій тато так робить. Думаю, в нього недіагностована тривожність.
Я переживаю, чи це не успадковується.
Звернися до лікаря.
У вас є книжки про годівлю й вирощування пташенят?
Або про їхні хвороби.
Або чому падають з неба й помирають без видимої причини?
Може й є, але це шкільна бібліотека.
У нас тут обмежена кількість книжок...
Не проблема, глянемо в комп'ютері.
Проблема є: відсутня електрика,
тому учнів тут бути не повинно.
Знаєте, це логічно.
Хіба що я не все знаю.
Якщо директорка Коллінз дозволила вам бути...
Нічого. Нам усе одно пора.
Дякуємо, Тоні.
Будь ласка, не називай мене так. Але...
НЬЮ-ЙОРКСЬКА БІБЛІОТЕКА
-Па-па. -Бувайте.
-Не бігайте по коридорах. -Дякуємо, Тоні.
Я містер О'Гара.
Я шукав для нас точку, відколи хатину затопило.
Цей сарай показав мені дідусь.
Він зберігав тут рибальські снасті.
Сільський шик. Мені подобається.
Я ж казав, що знайду гарну хатину.
Я не змогла додзвонитися ні до кого з «Вотт менеджмент».
Ви не знаєте, ваш батько спілкувався з кимось особисто?
Чи листувався з ними...
ЕРІ-ГАРБОР БРІДЖЕТ ДЖЕНСЕН, ЮРИСТ
...під іншим іменем?
Не знаю, але спитаю в нього.
Алло?
Хвилинку.
Алло? Ви чуєте?
Так, просто двері мого офісу були відчинені,
а я знаю, що їх замикала.
-Усе гаразд? -Так.
Чекай тут.
Ви бачили таке,
щоб хтось кудись вломився й нічого не вкрав?
О ні. Але мені це не подобається.
Краще вийдіть звідти.
Приїжджайте у відділок.
Так, зараз буду. Ходімо.
Ми не вкрали книжку, ми її повернемо.
Ми її позичили, для цього й існують бібліотеки.
І я залишила свій читацький квиток.
У нас є читацькі квитки?
Теоретично – немає.
Взагалі немає.
Я його намалювала, коли гралася з Іззі в бібліотеку.
Ви гралися в бібліотеку?
-Хіба не всі граються? -Ні.
Ну, замовляють книжки, заповнюють формуляри.
-Ні? -Ні.
Волтере, малий, треба їсти.
Ти дала пташці ім'я Волтер?
-На честь Кронкайта. -Волтер Кронкайт.
Я його не знаю.
Він і досі не їсть, а ти прикрасила його коробку й дала йому ім'я.
Цей птах точно помре.
Ой-ой.
Я не готовий до такого потрясіння.
Здається, ми неправильно його годували.
Треба приготувати йому пташине смузі.
Люблю смузі.
Взагалі, це
черв'яки, пташині каки й вода.
Ви точно вчора замкнули двері й увімкнули сигналізацію?
-Так, як завжди. -Гаразд, ходімо.
Добре, що ви прийшли.
Так, було страшно. Я просто...
Може, сигналізація вимкнулася, коли зникла електрика,
-а двері відкрилися через бурю... -Так.
-...але припущень забагато. -Так.
Як думаєте, хто на вас злий?
Будь-хто. Це може бути той...
хто злиться на мене через допомогу Сему.
Я взялася за нову справу. Може, річ у цьому.
Чудово.
Лейтенанте Бріґґс.
-Ви вже заповнили анкету? -Поки що ні, сер.
Я розбираюся з потенційним... проникненням на розі Першої й Мейн.
Місіс Ліско, це Пол Резерфорд.
Дженсен. Я залишила своє прізвище.
Так, я ж про це знав. Вибачте.
Не страшно. Рада познайомитися.
Я рослідувач.
Генеральний прокурор доручив мені перевірку відділку.
Після випадку з...
Моїм татом?
Так. Усе гаразд.
Генеральний прокурор? Штат серйозно до цього поставився.
У штаті Вашинґтон не люблять
витрат з фонду допомоги жертвам помилкових присудів,
-тож усе серйозно. -Містер Резерфорд
повідомить генпрокурору, чи треба нас усіх звільнити.
Так, щось таке. Ви не проти моєї присутності?
Мабуть, ні.
Авжеж ні, сер.
Міс Дженсен, можете описати, що ви побачили, коли зайшли?
Так.
-Ми боїмося за нього. -Добре, що ви його принесли.
Думаєте, він одужає?
Це точно допоможе.
Бо багато птахів недавно загинуло. Ціла зграя.
Це був жах.
І ми переживаємо, що він теж хворий.
Багато? Скільки саме?
Не знаю. Сотні.
Що?
Не розумію. Я б про це почув.
Отож. Дивно, що всі про це мовчать.
Це сталося вчора в особняку Вудруф.
-Мертві птахи лежали по всій галявині. -Це був жах.
Вони просто попадали з неба.
Того дня загинуло багато добрих птахів.
Гостей випустили з чорного ходу, щоб ніхто не запостив фото.
Я хотіла опублікувати статтю, але пропала електрика.
Ви цього птаха знайшли там?
У нашому дворі під час бурі впало дерево.
Воно розбило вікно. На ньому був цей малюк.
Тому ми принесли його до вас. Ви знавець.
Містере Верґелес.
Думаєте, він може бути хворий
на те, від чого померли ті птахи?
Мені треба побачити мертву зграю. Можете мене туди провести?
Отак. Тримаєш?
Добре.
Це точно тут?
Може, найняли прибиральників.
Якщо тут загинуло багато птахів,
треба це розслідувати.
Я можу подзвонити в службу захисту тварин і дізнатися, що сталося.
Стривай.
Так.
Отак.
Якби в мене був цілий птах,
було б легше встановити причини загибелі.
Але перо – це краще, ніж нічого.
Я бачу ще одне.
Чекай. Візьми.
Ось тобі пара рукавичок.
І пара рукавичок тобі.
-На. -Дякую.
Прошу. Що більше знайдемо, то краще.
А поки що тримай Волтера в теплі.
І спробуй його нагодувати. Якщо він не їстиме,
те, що ми знайдемо, йому не допоможе.
-Ясно? -Ясно.
Добре. Бери пакет.
Що там у вас? Знайшли ще?
-Так, є ще дві пір'їни. -Чудово. На.
Так.
Цей чоловік такий серйозний.
І він ще не знає, що це я добилася перегляду Семової справи.
Можна вас попросити?
Так, я ввечері заїду в офіс і все перевірю.
Ні. Тобто так. Дякую.
Але я не про це. Йдеться про Метта.
Усе гаразд?
Не могли б ви заїхати до нас і дещо відремонтувати?
У нас розбите вікно, а Метт зовсім не вміє нічого ремонтувати,
а я... Я просто не хочу його ображати.
-Але без вікна жити теж не хочу. -О боже! У цьому він не тямить.
-Точно. -Я заїду після роботи
-і знайду причину йому допомогти. -Дякую.
Ви все робите правильно.
Ми з Джинні розрядили акумулятор у дрилі,
щоб він не поранився.
Розумно. Дуже розумно.
Це була її ідея.
-Добре, їдьмо. Ти змерзла? -Гей.
-Заїду о 20:00. -До зустрічі.
Їдьмо.
Округ готовий вас підтримати.
Скажіть тільки, що потрібно.
Якби кілька генераторів допомогли, я б вас повідомила,
але, думаю, треба просто зачекати.
Так.
Кім, мабуть, ви чули,
що у шкільну раду останнім часом дзвонить багато стурбованих батьків.
І вони не дуже добирають вислови.
Так, знаю.
Люди нервуються під час надзвичайних ситуацій.
Річ не у відсутності світла. Кім, готуйтеся.
Ці батьки жадають крові.
Так, вранці я бачила кількох з них.
Я впевнена, що вони звинувачують мене
в тому, що в усьому місті немає світла.
Так, вони поводяться не дуже логічно,
але це платники податків і виборці.
Вони наполягають, щоб в окрузі розглянули вашу відповідність посаді.
Звільнення?
Можете так і сказати: «Звільнення».
Так, значення саме таке.
І якщо підписів під петицією буде достатньо, доведеться її задовольнити.
Дякую, що сказали мені особисто.
Ми розуміємо, що ви не відповідаєте за дії матері,
але проблема в цьому.
Мені пора. Поговоримо потім.
-Привіт. -Привіт.
Де ти був?
Відвозив тата до Френка.
Знаєш, у нього працює генератор.
-Френку пощастило. -Точно.
Пам'ятаєш, як раніше нам було весело без світла?
Пам'ятаєш? Ми були сексуальні й...
-Пам'ятаєш? -Так, я пам'ятаю.
А тепер у нас тільки їжа псується.
І я дивлюся, як Джинні вмикає електроприлади...
...які не ввімкнуться.
-Так. -Можна переночувати в Джессіки?
-Ні, не можна. -Чому?
Бо завтра до школи, от чому.
І хіба Джессіка торік з тебе не знущалася?
Але тепер ми подружилися, бо люди змінюються.
І ти завжди казала, що треба прощати.
Казала, коли тебе щипала менша сестра,
а не коли до тебе з якоїсь причини піддобрюється смертельний ворог.
Господи. Ти не краща за Гільде. Джессіка хоче дружити.
А оскільки друзів у мене немає, я хотіла б піти до неї. Будь ласка.
Ні.
Та ну. Мені майже 15. Я не дитина.
Юридично ти дитина до 18 років.
Мамо, ти розумієш, про що я.
Добре. Домовимося. Якщо увімкнуть світло,
ти повернешся вранці додому й підеш до школи,
і я не хочу чути про те, що ти втомлена,
-бо не виспалася. -Боже мій! Так, домовилися.
Домовилися.
Іди, поки ми не передумали.
-Так, дякую. -Так, іди.
-Дякую. -Іди.
-Біжи. -Добре.
Куди це ти?
На ночівлю до Джессіки.
Ясно.
Круто.
Розважайся.
Я скучатиму.
ФЕРМЕРСЬКИЙ РИНОК ЕРІ-ГАРБОРА
СВІТЛА НЕМА, ТА МИ ВІДКРИТІ ЛИШЕ ГОТІВКА!
Гей, Кім.
Теж запасаєтеся їжею й водою?
Ви вгадали. Так.
У мене щось для вас є.
Ось.
Я написала формальні попередження усім селянам з вилами,
а також усім членам шкільної ради.
Навіть з марками.
Так. Там написано, що ми подамо на них у суд,
якщо вони й далі чіплятимуться до вас.
Ця петиція про ваше звільнення... Винна ваша мама.
А не ви.
Я хочу припинити це назавжди.
Не треба мене ненавидіти.
Я вас не ненавиджу.
-Я вас люблю. -Справді?
-Дякую. -Так.
-Знаю, день був важкий. -До побачення.
-До зустрічі. -Бувайте.
Отак.
Прошу, скажи, що ти щось знайшов про «Вотт менеджмент».
-Гільде... -Як мені працювати,
якщо інтернету немає, а ти нічого не розповідаєш?
Ніяк.
Повторюю ще раз:
зосередься на навчанні.
А як твій птах? Як Волтер?
Що?
Я не ухиляюся від розмови.
Ти вже п'єш третю чашку кави
й пишеш 40 хвилин без упину.
Ти точно щось знайшов. Скажи мені, що саме.
Добре, слухай, я...
Я знайшов фінансову документацію «Вотт»
і скоро знайду їхніх партнерів.
Це пояснить, чому вони хотіли купити ферму батька Тріп?
Не знаю.
Це може бути пов'язане з Річі?
Ой, та годі вже.
Вибач, доню, але забудь про Річі Файфа.
Вибач.
Пам'ятаєш, ти сказав, що дідусь тобі не повірив
і тому ви віддалилися?
Так.
Будь ласка, не треба так зі мною.
Я не хочу віддалятися від тебе.
-Привіт. -Привіт, Френку.
Я просто заїхав...
привітатися.
Може, зайдеш?
-Так. -Заходь.
Що тут сталося?
Так, дерево розбило вікно.
-Катастрофа. -Дякую.
-Скрізь бите скло... -Ну...
-Хочеш, щоб я глянув? -Так, проходь.
Друзки по всій підлозі.
Не віриться, що світла й досі немає.
Дівчата, я йду нагору.
Якщо захочете їсти чи пити,
у кухні багато харчів.
-Дякую, місіс Файф. -Дякую, мамо.
Не нудьгуйте.
Ти, маленька розбійниця.
-На добраніч. -Дякую.
Ви чули, що сказала мама.
Якщо ми хочемо пити, треба випити.
Так!
Хто буде перший?
-Я! -О боже.
Найсміливіша. Їй наллю найбільше.
-Так, їй це потрібно. -Два, три.
-Можна ще? Ще. -Ще? Добре.
Ти просто божевільна.
Дякую.
-Будьмо. -Будьмо.
Дякую, що взяв мого тата до себе.
Це поки немає струму.
Не турбуйся. Я радий його бачити.
А твій тато як?
Я давно його не бачив. Чим він займається, після того, як...
Як його вигнали через твою дочку?
Та ну. Не через неї.
Та я жартую.
Він працює десь в охороні.
Смерть мера Файфа сильно його вразила.
Перший його ровесник помер.
Думаєш?
Не знаю.
Кажуть, він думав балотуватися в мери,
але втрутився той чувак,
і потім я про це більше не чув.
Ми тепер майже не спілкуємося.
Я знаю, як це буває.
Не задавнюйте з цим. Не варто.
Іди сюди.
Пора тебе годувати.
Їсти. Ти голодний?
Містер Верґелес сказав годувати тебе щогодини.
Хочеш спершу води?
Усе гаразд?
Я чув голоси, але ж Іззі немає.
Я говорю з Волтером.
Ясно. Як він?
Тримається?
Так.
Тобі точно вистачить сил?
Якщо хочеш, я кілька разів його погодую.
А ти поспиш три години.
Коли ти була маленька, я так
допомагав мамі.
Дякую, але я сама.
Я все одно прокидатимуся, щоб перевірити, як він.
Мама теж так казала.
Знаєш, я просто...
Я хочу вибачитися
і сказати, що вірю тобі.
Що?
Якщо ти кажеш, що за тобою хтось стежить,
я тобі вірю.
І якщо ти думаєш, що цей хтось – Річі...
то я тобі вірю.
Мені просто було страшно говорити про нього з тобою, бо...
іноді мені теж здається, що я його бачу.
Але це неможливо. Цього не може бути.
Обіймаю.
Іди сюди.
Я тебе прощаю.
-Так? -Так.
Дякую.
Тату...
дякую, що завжди так зі мною говориш.
Раніше я думала, що всі люди такі, як ви з мамою.
Але потім я зрозуміла, що більшість батьків не ставиться до дітей серйозно.
Хотіла б я, щоб у всіх були такі батьки.
-Та ну? -Так.
Знаєш, ти теж чудова.
Справді?
Так, але знаєш, що буде ще краще?
-Що? Я хочу поговорити з Волтером. -Найкраще в житті.
Волтер спить. Ти теж спи.
На добраніч. Люблю тебе.
На добраніч, доню.
Ти точно не хочеш, щоб я...
Ні. Не треба.
-Ні, дякую. -Добре.
Спи.
Стривай, ти тусиш з Джессікою Файф?
У неї вдома?
Так, знаю.
Це дуже дивно, але водночас і не дивно.
Коли я востаннє бачив вас разом, ти врізала їй по пиці.
Так, знаю, але тепер усе інакше.
Тут усі п'ють. Я не п'ю, але...
Круто.
Ні, не дуже.
Я про те, що ти не п'єш.
О! Так, мабуть.
Я б хотіла, щоб ти був поруч.
Тобто не тут, не вдома у Джесс, але...
Так, я теж.
Слухай, я...
Сан-Франциско – чудове місто, але я його ненавиджу.
Бо тут немає тебе.
Я скучив за тобою, Іззі.
Як няшно. Цуценячі ніжності.
Так.
Ітане, я вимикаюсь.
Добре, розважайся, але бережи себе.
-Так. Бувай. -Бувай.
-Кохання на відстані? -Що?
Нічого. Не звертай уваги. Як з очей, так і з думки.
Ну, Ітан не такий.
Він казав, що кохає тебе?
Що? Ні.
А ти не казала, що кохаєш його,
бо боїшся, що він не скаже цього у відповідь.
Знаєте, я просто...
Я б хотіла, щоб він залишився в Ері-Гарборі.
Іззі.
Боже. Це так соромно...
-Зовсім ні. -Усе гаразд.
Вибачте.
-Вибач. -Знаєте що?
Що?
Мені треба випити.
-Тобі треба випити? -Так.
-Добре. -Добре.
Стривай, ти в дев'ятому класі?
Не треба їй пити.
Ні. Я хочу. Усе гаразд.
-Ти впевнена? -Так.
Так, я впевнена.
-Дякую. -Так.
Якщо він не цінує того, що має, то сам винен.
Будьмо.
О боже!
Це не смакує з гарячим шоколадом.
З усім іншим теж.
-Так. -Мені ця пісня ніколи не набридне.
Вони не знають твого хлопця. А ти знаєш.
Не бери в голову того, що вони кажуть.
Дівчата бувають такі...
Так, авжеж. Дякую.
Вип'ємо ще?
-Це все сік -Сік
Я не винна в тому, що стала дика
Я живий доказ того
Що у всьому винна горілка
Це все мій сік
ТАВЕРНА
Бачиш, малий? Я ж казала, що все буде добре.
Привіт, Волтере.
Хочеш зі мною попрацювати?
Так.
Волтере, що сьогодні робимо? Пишемо статтю чи накидаємо тези?
Мабуть, зробимо спершу це. Безпрограшний варіант.
Добрі новини. Світло вже є,
тому треба йти до школи.
Я вже про це чула й опублікувала статтю.
До речі, я знайшов адресу «Вотт менеджмент».
Думаєш, це їхні люди вломилися
в мій офіс?
-Ось і вона. -Як ти добралася додому?
-Пішки. -Пішки?
-Що? -Справді? Було весело?
-Так. -Ти... Стривай.
Усе гаразд?
Так, мамо, просто мені недобре.
Ти захворіла?
-Мамо, все гаразд. -Не схоже, що гаразд.
Бачу, вона зараз блювоне.
Я потім цим погодую Волтера.
Іззі, що таке? Від тебе тхне, як з гуртожитку.
Знаєш що, доню.
Іди нагору й збирайся до школи.
І, Джинні, іди з нею, доню.
Дякую, Джин.
Послухайте, мені... Мені треба лягти. Добре?
Ні, не добре.
Ти пила?
-Мамо, ні. -Чесно?
-Ми знаємо, що пила. -Іззі?
Будь ласка, мені треба лягти.
Ні. Ніякого лягання.
Тобі сьогодні до школи, ти обіцяла.
Іди нагору й збирайся.
Добре, слухай.
Випий. А потім ще склянку,
а потім ще, а потім ще.
Це не кінець розмови, а тільки початок.
Поговоримо після школи.
Поговоримо, коли тобі стане краще.
Добре.
Я нічого в них не питатиму,
-просто хочу глянути, що тут таке. -Добре.
Не знаю чому, але мені здається, щось тут не так.
Спробуємо інші?
ВХІД ТІЛЬКИ ЗА ПЕРЕПУСТКАМИ
У мене алергія тільки
на один вид комишівника.
В Ері-Гарборі він росте тільки тут.
О боже.
Спершу птахи, тепер риба?
Агов!
-Просто... -Кому ти дзвониш?
У «Вотт менеджмент».
-Тут щось не так. -Думаю, ваша правда.
Знайомий зі служби захисту тварин каже,
їм не повідомляли про випадок в особняку Вудруф,
-але це нелогічно. -Це теж.
Ви це бачили?
Що саме?
Нічого.
То що це може значити?
Це значить, що вам треба забиратися звідси. Ходімо.
Гільде, швидше.
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк