Kadmis.
Vienas iš „Strata“ naudotų chemikalų.
Pasak jų, jie saugiai juo atsikratė,
bet... gal jie melavo?
Nepamirškite. Rytoj - laboratorinių darbų atsiskaitymai.
REMIA „STRATA TECH INDUSTRIES“
„STRATA TECH INDUSTRIES“ DOVANA
Hilde?
ERI HARBORO ŪKININKŲ TURGUS
REMIA „STRATA TECH INDUSTRIES“
PASTATYTA „STRATA TECH INDUSTRIES“ LĖŠOMIS
TUOJ PRASIDĖS KRANTINĖS PLATINIMO DARBAI
DĖKOJAME „STRATA TECH INDUSTRIES“ UŽ PARAMĄ
ERI HARBORO SENIŪNIJA 1945 „STRATA TECH INDUSTRIES“ 1995
Tai - mano šeimos verslas.
Paveldėjau jį iš tėčio ir senelio.
Ieškojau šio simbolio reikšmės, bet jis - visur.
Klausykit!
Ką tik supratau, kad „Strata“ - visur.
Tu.
Hilde, ateik čia.
Hilde, pameni...
Grantas Viljamsas.
„Strata“ įmonės prezidentas.
Smagu ir vėl pasimatyti.
Ko jums čia reikia?
Juk siuntei man prašymą pakomentuoti.
„Strata Tech Industries“ savo gamykloje naudojo kadmį,
kuriuo dabar užsiteršė mūsų vanduo.
Ar jūs atsakingas už mūsų miesto vandens taršą, pone Viljamsai?
Ne, žinoma, kad ne.
Sename „Strata“ padalinyje buvo pastebėtas nutekėjimas, bet viskas išvalyta.
Maniau, ta žemė priklauso „Wott Management“.
Vadinasi, jis dirba jums.
Tai - mūsų filialas.
Vadinasi, ta įmonė - fiktyvi.
Mačiau, ką darote toje saloje.
Manau, jūs dangstote savo nusikaltimą.
Suprantu, kad gali taip pasirodyti.
Apgailestauju, kad elgiamės nepakankamai skaidriai,
bet tai - tik mūsų vidaus reikalas.
Patikėk, Eri Harborui linkiu paties geriausio.
Tai pasielkite sąžiningai. Prisiimkite atsakomybę už tai, ką padarėte.
Tu į tai reaguoji labai asmeniškai, Hilde.
Lyg tyčia norėtum mane apšaukti blogiuku.
Geri reporteriai taip nesielgia, tiesa?
Pažiūrėsim, ką žmonės pamanys, kai perskaitys mano straipsnį.
Nes aš manau, kad jūs esate blogiukas.
Aš manau, kad suaugusieji turi pakalbėti akis į akį už durų.
Taigi, „Strata“ yra atsakinga už cheminę taršą.
Aš nesakiau, kad atsakinga. Mes vykdome valymo darbus.
Vadinasi, jūs nieko prieš, jei ji paviešins savo straipsnį.
Ji gali.
Bet vargu, ar iš jo bus naudos. Sakiau gi, mes jau viską sutvarkėme.
Patikėkite, aš mažiausiai noriu,
kad mūsų miestelyje kas nors nukentėtų.
Jau vėloka.
Mano tėtis dirbo „Strata“.
Pasirodo, jūsų įmonė tuos chemikalus naudojo kiek, du dešimtmečius?
O gal ilgiau?
Tada nebuvo žinoma, kad jie - žalingi.
Tiesiog dirbome kaip galėjome.
Bet dabar nebūtina vyt žmonių iš Eri Harboro.
Nukris nekilnojamojo turto kainos. Neliks darbų.
Nemanau, kad miestelis jums už tai padėkos.
Jūs ką, gąsdinate mus?
Nebūtinai. Galite rinktis.
Jūs - jos tėvai. Privalote suvaldyti savo dukterį.
Nieko sau.
Parašiau savo redaktorei
ir pateikiau keletą užklausų Informacijos laisvės akto tarnybai.
Taip?
Tėčio turimi įrašai iš tų laikų
nesiderina su Granto pasakaite.
Tikėkimės, jog „Strata“ paliko dokumentinį pėdsaką.
Tikėkimės, kad neprireiks viso gyvenimo tam išaiškinti.
Pamėgink Hildei paaiškinti apie biurokratiją.
Kaip manai, ar teisingai pasielgėme? Kad leidome paskelbti straipsnį?
Štai ir ji pati. Na, kaip?
Mano straipsnis paskelbtas nuo vakar vakaro, bet niekas jo neskaitė.
Net Donis su Spunu?
Jiems neberūpi mūsų laikraštis.
„STRATA“ VADOVAS PATVIRTINO TARŠOS FAKTĄ
Jie, manau, rimtai ant manęs pyksta.
Ar tu jų atsiprašei už tai, kas nutiko šerifo skyriuje?
Jie, turbūt, labai išsigando.
Jų tėčiai juk nebuvo triskart sulaikyti.
Gražu. Man patiko.
Maniau, straipsnio paskelbimas turėjo jiems padėti.
„Strata“ negali jiems pakenkti, kai tiesa jau paviešinta.
Man atrodo, kad tu savo draugus įžeidei labiau
nei „Strata“.
Tai ką man daryt?
Išklausyk juos. Parodyk, kad gailiesi.
Susitelk labiau į savo draugus. Bent trumpam.
- Dabar juk mokyklos šaunumo... - Šaunuolių savaitė.
Mokyklos šaunuolių savaitė ar ką?
Beje, kur mokyklos spalvos aprangoje?
Nežinau, ar pastebėjai,
nesu pati didžiausia šaunuolė mokykloje, taigi...
Jis - mano.
Labas, Makenzi, atleisk, kad vis...
Pala, ką?
- Kas nutiko? - Junk žinias.
Gerai. Aš tau perskambinsiu.
Tiesiogiai - iš Džonsono šeimos ūkio,
kurį ką tik įsigijo „Strata Tech Industries“ dėl
šiame sklype rastų cheminės taršos elementų.
Makenzis pardavė ūkį?
Jis negali pasiduoti.
Noriu, kad neliktų jokių neaiškumų.
Kadmio pėdsakų rasta viename sename mūsų įmonės padalinyje,
kur neteisingai buvo sandėliuojamos cheminės medžiagos.
Tačiau mes nedelsiant pranešėme tarnyboms
ir atlikome kruopštų valymą.
Pone Viljamsai!
Ar yra pavojus gyventojų sveikatai?
Visiškai jokio. Jo ir nebuvo.
- Neįtikėtina. - Bet jis meluoja.
Jis dabar kontroliuoja šią istoriją.
Pasuko ją savo naudai.
Mes įsigijome šį sklypą naujo sandėlio statybai.
Jame pramoninės atliekos bus saugomos saugiai.
Visa tai - Eri Harboro, mūsų mylimo miestelio, labui.
Miesteliui, kurį jau daugel metų vadiname savo namais.
Kaip išvengsite nutekėjimų?
Pone Viljamsai!
Kada pradėsite statybos darbus?
Tai ką, viskas? Tyrimas baigtas?
Dabar niekas nesužinos tiesos apie tai, ką jie padarė Makenziui ir seneliui.
Kalbėjo Grantas Viljamsas, „Strata Tech Industries“ vadovas.
Jis patikino visuomenę, kad nerimui priežasčių nėra.
Spėju, paskutiniai.
Žinau, tau skaudu, Mak, bet aš neturėjau kitos išeities.
Išeitis visada yra. Pats mane to mokei.
Matei tą testą. Siaubas.
Ūkį pardaviau „Strata“, antraip valstybė būtų atėmusi.
- Nieko negalėjau padaryti. - Pardavei ne tik mūsų ūkį.
Tai buvo mūsų šeimos istorija.
Mūsų palikimas, mūsų vardas, mūsų viskas.
Kovojau už jį kiek galėjau.
Galėjome surasti išeitį!
Kokią? Valymo paslaugų neįpirksiu.
Ir taip teko parduoti už grašius,
o jei koks gyvūnas susirgs nuo to vandens, atsakyt teks man.
Jei žinočiau kokią išeitį, aš...
Senelio veidas stovi akyse. Lyg būčiau pardavęs atsiminimus.
Lyg būčiau pardavęs dalį savęs.
Tėti.
Kiek laiko mes turim?
Kada jie čia viską perims?
Gal po savaitės. Ar dviejų.
Turiu surast namus visiems gyvūnams.
Tempk laiką, tėti.
Tempk, kiek tik gali. Aš pamėginsiu tai sutvarkyti.
Mano pareigos dabar reikšmingesnės.
Juk turi būt kažkas, ką galiu padaryt. Turi būt.
Visada tavim tikėjau, dukrele.
Neabejosiu ir dabar.
- Kokie čia drabužiai? - Kokie tavo?
Kas?
Atleisk, nežinojau, kad tu - vienas jų.
Mokyklos šaunuolių.
Aišku, kad žinojai. Kažkuria prasme. Manau, žinojai.
Juk aš - futbolo komandos kapitonas. Aš - vienas tų.
O, ne.
Juokauju. Pasiruošiau futbolo treniruotei.
O Dieve.
Ar Ema dalyvaus šiandien šaunuolių šventėj?
Tada keistai sureagavau, bet ji - tavo draugė,
ir aš noriu su ja artimiau susipažinti.
Žinau, kad ji tau svarbi.
Ne, viskas gerai.
- Dabar tu reaguoji keistai. - Netiesa!
- Tiesa. - Ne, Itanai!
Žiūri savo ir mamos nuotraukas, tėti?
Kaip sekasi?
Radau dar žmonių, kurie tuo metu dirbo Penktajame ceche.
Ir nė vieno viešo skundo dėl „Strata“ veiklos.
Didžiausia miestelio įmonė. Žmonės ja pasitiki.
Taip, bet gali būt, kad ne mes vieni
ėmėme kažką įtarinėti, tiesa?
Mes gal pirmi, kurie apie tai netylėjo.
Pala. Parodyk.
- Kas? - Kas yra, Meti?
Aš pamenu tą dieną.
Tai buvo Ričio gimtadienio vakarėlis aerodrome.
Tą gimtadienį, turbūt, kartu šventėte paskutinį kartą?
Taip. Tikrai.
Taip. Aš pamiršau.
Henkas Gilisas ten irgi buvo.
Taip, teisingai. Jis mums parodė kelis lėktuvus,
Ričio gimtadienio proga.
Tai tikriausiai nutiko prieš jo avariją.
Juodoji dėžė.
Taip.
Ar pameni Henką, tėti?
Pameni, ar tu kalbėjai su juo tądien?
Gal jis nerimavo dėl ko nors?
Tavo mama sakė, kad šioje nuotraukoje tu labai panašus į mane.
Taip, ji teisi.
Ji teisi.
Sveiki, bičiuliai. Galiu padėti?
Gali.
Gali daryt ką nori. Čia - laisva šalis.
Spunai, gražūs tie daikčiukai ant pečių.
Jie vadinami epoletais. Ačiū.
Doni, ar tavęs paimti atvažiuos tėtis?
Visada smagu su juo pasimatyti.
Dabar jis mane vežioja, nes buvo pažemintas pareigose.
Jis turėjo vadovauti naujai komandai „Strata“ įmonėje,
bet staiga paaiškėjo, kad to nebus.
Nukentėjo dėl savo ryšių.
Manote, kad dėl mūsų? Dėl laikraščio?
Ne, Hilde. Manau, tai nutiko dėl tavęs.
Tu sukiršinai mus su didžiausia miestelio įmone.
Ne tik mums liepė dirbti šį darbą.
Dar ir tėtis nukentėjo.
Palauk!
Nagi, Banginiai. Pirmyn.
Mes - tokie pat stiprūs kaip banginiai!
Pirmyn, Banginiai!
Už Banginius!
Pirmyn, Banginiai! Šią savaitę mūsų laukia svarbios rungtynės,
pirma su mūsų futbolo komanda,
ir nepamirškite, kad mūsų krepšinio komanda
netrukus laimės dar vieną pergalę.
DIREKTORĖ KOLINS
Galite pasirašyti? Kad turėtume įrodymą, jog mes - ne kokie nusikaltėliai.
- Ar nusikaltėlius priima į koledžą? - Tikriausiai, ne, Doni.
Jūs nesate nusikaltėliai. Jūs tik suklydote.
Žmonės klysta.
Žinote, po to,
kai žmonės su manim taip elgėsi po tos nelaimės su mama,
supratau, kad jie nebūtinai sako tiesą.
Jūs, trise, sukūrėte tai, kas iš tiesų turi prasmę.
Direktore Kolins, galima jus sekundėlei?
- Man reikia dviejų minučių. - Gerai.
Bičiuliai, atleiskit man.
Aš tikrai nenorėjau, kad kas nukentėtų, ypač tavo tėtis, Doni.
Joks straipsnis nevertas jūsų draugystės.
Labai norėčiau surasti būdą viską atitaisyti.
Surasi. Mes surasim.
Kartu.
Apsikabinkime visi trys. Ateikite.
Ačiū Dievui. Maniau, palikai mane vieną.
Nė už ką. Aš niekada tavęs nepaliksiu, Ize.
Ar aš trukdau?
Ne. Varom su mumis kartu.
Tu nepanaši į energingą šaunuolę, Ema.
Tikrai?
Kodėl, Itanai? Ar aš nepakankamai šauni?
Koks siaubas, tiesa? Ta mėlyna spalva.
Tu teisi. Varom iš čia.
Pala, rimtai? Kur?
Važiuojam. Už vairo - aš.
Sveika, Iz.
Sveika.
Ką jūs čia veikiate? Juk šventė - tik vyresniems.
- Turėjom darbų visuomenės labui. - Rimtai? Už ką?
Už neteisėtą įsibrovimą.
Bet prasmingą.
Dėl kilnaus tikslo?
Geras. Mums jau metas.
Paėmiau tėčio mašiną. Norite kartu, maži žmogučiai?
Pabūsim visi atstumtaisiais.
- Manau, ji rimtai. - Rimtai?
- Važiuojam? - Tai važiuojat ar ne?
Žinoma. Laiko turim.
Baisu, kad „Strata“ taip apsuko jūsų istoriją.
- Ką toliau darysit? - Kol kas nežinom.
Galim parašyt kitą straipsnį, bet jie ir tą apsuks taip, kaip jiems reikia.
Panašu, kad didvyrius šis miestelis turi, bet niekas jų negirdi.
Aš nenoriu būt didvyrė. Noriu būt reporterė.
O kuo jie skiriasi?
Tėtis sako, kad žurnalisto darbas - būt liudininku.
Straipsnio paviešinimas vandens neišvalys,
bet gali sudominti žmones.
Įkvėpti juos keistis.
Baisu, kad „Strata“ balsas - garsesnis nei mūsų.
Tai nereiškia, kad turim nuleist rankas.
Manau, kas nors vis tiek turi išgirsti.
Tas, kam reikia.
Ir jei dabar neturi išeities,
vadinasi, turi ieškoti kito kelio.
Man gimė idėja. Mano mama - Granto asistentė.
Pala, ką?
Visa jo medžiaga - jos kompiuteryje.
Mano namuose. Nuo kurių turiu raktą.
Aš nežinau. Rimtai?
Aš nenoriu, kad kas nors nukentėtų.
Tos oranžinės liemenės man netinka.
Nieko nenutiks.
Mes tik dirstelėsime trumpai, gal rasim ką įtartino.
- Juk kalbama apie mūsų vandenį. - Aš pažįstu savo mamą.
Jei „Strata“ iš tiesų nuodija miestelį,
ji apsidžiaugs, kad įspėsime žmones.
Galų gale, turi užduot klausimą:
„Ar aš - pelė, ar aš - žmogus?“
Aš - žmogus.
Bet ar tavo mama nesupyks,
jei pakviesim juos pas tave į namus?
Ei, Ize? Ar jau esi susipažinusi su Itano mama?
Ne, Itanas manęs gėdijasi.
Ji žino apie tave.
Puiki idėja. O tu - labai protinga.
- Apie ką jūs? - Tada mes galėtume...
Pro galines duris. Būtent.
Pala. Kas čia vyksta?
Iz, atėjo metas tau susipažinti su jo tėvais.
Būk dėmesinga.
Šis smūgis - svarbus. Atsargiai.
Nesielk taip su manim. Nesielk taip su manim. Vajė!
Gal mesk tu tas direktorės pareigas ir žaisk pulą už pinigus.
Nesijaudink. Pinigus galėsi pasilikti.
- Ko norėtumėte? - Geras.
Tik pažvelk, kas atėjo.
- Pamok. - Ne.
Nieko baisaus. Nėra ko nervintis.
Kim.
Frenkai.
Kaip laikaisi?
Gerai, palyginus.
Po to, kai išmetei mane iš darbo.
Taip, dėl to.
Juk pažįsti mane, Frenkai.
Juk žinai, kad nenorėjau to daryt. Tiesiog patiriu didžiulį spaudimą.
Daug ką reik sužiūrėt, daugybę interesų supaisyt.
Toks jau boso gyvenimas.
Taip, žinau.
Pati norėjau daugiau atsakomybės.
Tik nežinojau, kaip skaudės, kai teks skaudinti savus.
Tu puikiai tvarkaisi. Aš tikrai nenoriu tau trukdyt.
Gerai.
Tuomet grįžk.
- Tu rimtai? - Žinoma.
Pradedu „Strata“ įmonės tyrimą,
ir man reikia patikimo žmogaus.
Raterfordas gali eit po velnių.
Klausyk.
Jei nori, kad maldaučiau,
užruksim čia iki vėlumos.
Gerai jau, gerai.
Aš pagalvosiu, bose.
O dabar padėk man įveikti šitą ryklę.
Ji čia žudo mane.
Palaikyk.
Paltą - šalin.
Jaučiu nuolatinę kaltę dėl prarasto laiko.
Dėl to laiko, kai nekalbėjome.
„Strata“ šitaip su juo pasielgė.
Suprantu, mielasis.
- Mama? Tu - namie? - Aš - čia, mielasis.
Sveiki.
Nesakei, kad turėsim svečių.
Mama, ne sykį tau pasakojau apie Izę,
ir kaip jos tėvai maloniai priglaudė mane nakvynei,
- kai judu su tėčiu... - Barėmės?
Norėjau pasakyt „kalbėjotės“.
Taigi, čia - ji. Mano mergina Izė.
Tu - mano mergina, o čia - mano mama.
Labai malonu su jumis susipažinti, ponia Deluka.
Džina. Tiesiog Džina. Labai smagu pagaliau su tavim susipažinti.
Čia - jūsų namas?
Kaip čia švaru ir gražu.
Ačiū.
Aš, žinoma, nemaniau, kad bus nešvaru.
Tiesiog labai gražūs namai.
Kokie jūs mieli, vaikai. Tikrai.
Užeik.
Paimsiu tavo striukę.
Ačiū.
Pagaminau vištienos apkepą.
- Dievinu vištienos apkepą. - Puiku.
- Tikiuosi, tu išalkusi. - Taip, siaubingai.
Itano mėgstamiausias patiekalas.
Tik pažvelk. Kaip sekėsi mokykloj šiandien?
Gerai. Kaip visada. Kiek mokykloj gali būt gerai.
Slaptažodis
Paskubėk, Hilde. Slaptažodžiai keičiami kas 30 sekundžių.
Tikrai neabejojate, kad to reikia?
O Dieve.
- Jau tiek įveikėme. - Miestelio likimas...
- Įvesk, Hilde. - ...priklauso nuo mūsų.
Gerai.
APSAUGOS PAŽEIDIMAS
PAŽEISTA APSAUGA SIUNČIAME VIETOVĖS DUOMENIS
VAŽIUOTI Į
Ką?
VAŽIUOTI Į
Ko mes ieškom?
„STRATA TECH INDUSTRIES“
Žiūrėkite.
To vyro portretas buvo tame dvare.
Granto senelės pavardė buvo Vudraf.
Tas dvaras turbūt priklauso jam.
Taip ir maniau. Tipiška iliuminati buveinė.
- Palauk. - Kas?
Lisko.
Važiuokite nurodytu maršrutu.
Kodėl čia - duomenys apie mano šeimą?
VAIRUOTOJO PAŽYMĖJIMAS
SANTUOKOS LIUDIJIMAS
Apie mus visus.
- GIMIMO LIUDIJIMAS - „THE MAGIC HOUR CHRONICLE“
Aukų sąrašas.
Joks ne aukų sąrašas. Negąsdink jos.
Mus ketina nudėti. Mus visus.
Imk. Perrašyk viską čia, paskui patyrinėsim.
KOPIJUOJAMA
Turime bėdą.
Smagu grįžt į Eri Harborą. Itanas labai norėjo čia grįžt.
Suprantama.
Žinau, kad tave trikdau, mielasis,
bet pats ją čia atsivedei.
Vadinasi, aš to nusipelniau.
Ką darom?
Nežinau. Gal nieko baisaus?
- Sveiki. - Sveiki.
- Ar viskas gerai? - Atsiprašau, kad sutrukdžiau.
Į telefoną gavau keistą pranešimą apie saugumo pažeidimą. Todėl ir užsukau.
Kuo galiu padėti?
Gal galite apžiūrėt savo kompiuterį?
KOPIJUOJAMA
Reikia dingti.
Ne. Jei nutrauksiu kopijavimą, susigadins failai.
Hilde, nėra laiko.
Sveiki, vaikai.
Mama, klausyk. Mama.
Mes dėl to labai apgailestaujame.
Taip.
Gerai, taip... Ačiū.
Gerai. Dar sykį atsiprašau. Viso.
Hildė vogė duomenis iš „Strata“ serverių.
Metai. Kas darosi mūsų vaikui?
Tikrai. Šįkart ji peržengė ribas.
Jei ji į ką susitelkia,
praranda nuovoką, kas gerai, o kas - ne.
Taip.
Tai - ne jos kaltė.
Ką nori pasakyti?
Tai buvo mūsų idėja. Mes ją įkalbėjome. Aš, Itanas ir Ema.
Nieko sau.
Žinokite, „Strata“ turi failą apie mus.
Hildė sakė, kad ten - apie visą mūsų šeimą.
Mūsų visų nuotraukos, viskas.
Pala. Ar tikrai?
Turi įrodymų?
Mes bandėme, bet praradome atmintinę.
Bet juk tai - Hildė.
Ji apie tai nemeluotų.
Tai jau tikrai.
Labas.
Negali užmigti?
Eikš. Prisėsk.
Aš susimoviau, seneli.
Jetau, ką tu čia šneki?
Tiek daug dirbau, įsivėliau į krūvą bėdų
vien tam, kad įrodyčiau, jog „Strata“ tau pakenkė.
Norėjau tau padėti, bet...
Nesugebėjau.
Man nepavyko.
Hilde, širdele.
Tau pavyko.
Aš esu senas žmogus iš nedidelio miestelio,
pardavinėjęs dviračius ir gyvenęs tuo pačiu adresu 40 metų.
Maniau, kad mano gyvenimas - nereikšmingas.
Maniau...
išskyrus jus, brangieji, mano šeimą,
kad aš nebuvau svarbus.
Bet tu man parodei, kad nereikšmingų gyvenimų nebūna.
Nes jei mano istorija gali kam nors padėti,
tuomet, ji - reikšminga.
Todėl nenuleisk rankų, Hilde.
Pasakok toliau šią istoriją.
Ačiū, seneli.
Aš tave myliu.
Aš myliu tave.
Kas tai?
Kai tavo tėtis buvo tavo amžiaus,
jis nenorėdavo, kad privežčiau jį prie pat mokyklos.
Turėdavau sustot už kampo, o jis bėgdavo pas draugus.
Bet jis visad atsisukdavo.
O tada aš jam parodydavau tai.
Tokiu būdu jam pasakydavau, kad jį myliu.
Net iš toli.
Taip, teisingai.
Aš nenutuokiu, ką daryti.
„THE SPLENDID AND THE VILE“ ERIKAS LARSONAS
Paskaityk su manim.
Net Čerčilis Žaibo karo metu skirdavo laiko skaitymui.
Ar žinai, kas toks buvo Vinstonas Čerčilis?
Truputį.
Jis buvo Anglijos premjeras Antrojo pasaulinio karo metu.
Ši knyga - apie jį ir apie jo dukterį Merę.
Ji tuo metu jam labai padėjo.
- Kaip aš tėčiui? - Manau, kad labai panašiai.
KAM: ŠERIFEI TRIP DŽONSON TEMA: SVARBU
„STRATA TECH INDUSTRIES“ ŽINOJO
NAUJAS LAIŠKAS TEMA: SVARBU
Eina š...
Šiandien - 1987-ųjų rugsėjo 20-oji.
SVEIKI ATVYKĘ Į ERI HARBORĄ „STRATA TECH INDUSTRIES“
SVARBU
Prašau prisistatyti įrašui.
O Dieve.
Henkas Gilisas, lakūnas bandytojas.
Arturas Konvėjus, oro eismo bokšto dispečeris.
Ir jūs teigiate...
Štai. Ateik čia. Pažiūrėk.
Ką tik gavome šį įrašą iš anonimo.
Apie ką?
Žiūrėk.
Prašau prisistatyti įrašui.
Henkas Gilisas, lakūnas bandytojas.
- Semo tėtis. - Taip.
Arturas Konvėjus, oro eismo bokšto dispečeris.
Kas toks?
Tai...
Arturas Konvėjus.
Jis dirbo kartu su Henku.
Ir jūs teigiate, kad naudojamas hermetikas
sukelia sveikatos sutrikimų?
Taip. Todėl ir atėjome.
Nugirdau įmonės vadovus sakant, jog tai - kadmis.
Jie jį ištyrė ir paaiškėjo, kad jis - nuodingas.
Sutampa su faktais.
Daugelis tame ceche dirbusių darbuotojų susirgo.
„Strata“ liovėsi naudojusi kadmį iki 1980 m., o šis įrašas darytas 1987 metais.
Tai - įrodymas, kad jie melavo.
Jie jį naudojo žinodami, kad jis kenkia žmonėms.
Kaip konkrečiai nugirdote tuos vadovus tai sakant?
Aš rodžiau savo draugo vaikui naujus lėktuvus.
Ir jie nematė mūsų ten.
Tėti, jis, regis, kalba apie Ričį.
ĮKVĖPTA ĮVYKIŲ, APRAŠYTŲ JAUNOS ŽURNALISTĖS HILDĖS LYSIAK
Išvertė Egidija Tučkuvienė