Добре. Ой-ой.
ВЕЛОСИПЕДИ ВІД СИЛА
-Привіт. Привіт. -Яка краса.
-Краса. -Знаю, це трохи смішно, але…
А де ми ще можемо поговорити так, щоб діти не чули?
-В ігровій кімнаті. -Я відчуваю іронію.
Слухай. Я відіслав проби води з острова на аналіз.
Надіюся, ми скоро дізнаємося, чи є там небезпечні речовини.
Думаєш, треба про це повідомити чи…
Ні.
Ні, не думаю. Я думаю, спершу треба дізнатися, що там таке.
-Добре. -Не треба було її туди брати.
Чесно, це була дурість.
-Це було так небезпечно. -Гей.
-Не знаю, що я собі думав. -Іди сюди.
Іди сюди.
Ох-ох-ох.
Ви з одного тіста.
І тому я повинен подавати їй кращий приклад.
Ми заборонили їй займатися справою Річі, бо це шкідливо для її психіки.
А я подався з нею шукати секрет, який він нібито знав 30 років тому.
-Я мав сидіти вдома з батьком. -Ні.
Якби з ним чи з Джинні сталося щось погане, я б собі не простив.
Але з ними не сталося нічого поганого.
Думаю, ти зараз переживаєш сильний стрес.
Ти з ним упораєшся?
Так, Брідж, не бійся.
Зі мною все буде гаразд.
Заспокойся. Зі мною все буде добре.
Ходімо. Треба повернутися в дім.
-Джинні! -Що ти робиш? Ні!
-О боже. -Ні, Гільде, це моє.
-Джинні, не треба. -Може, не йти?
Що ти робиш? Віддай. Перестань!
Будь ласка, відійди від води.
Може, вона отруйна.
Гільде?
Я серйозно.
Справді? Отруйна?
Я бачила на острові, як щось текло у воду.
Думаю, тому Волтер хворий.
Не хочу, щоб ти теж отруїлася.
І зуби чистити не треба?
Стривай. Поки тато чекає результатів аналізів,
будемо робити цей тест, щоб переконатися, чи вода безпечна.
Якщо ці квадратики потемніють – тоді біда.
Якщо залишаться світлі – все гаразд.
Зачекаємо три секунди.
Одна, дві, три.
Ура!
Можеш чистити зуби.
Тоді фу.
Мамо! Тату!
Мамо! Хтось прийшов!
Ви щось хотіли?
Гільде, вибач.
Я забираю тебе на допит.
Гільде, хто там? Усе гаразд?
ЕРІ-ГАРБОР
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
Незаконне проникнення?
У неділю? Вам же завтра до школи.
Це…
Яке слово адвокати вживають, коли думають, що це брехня?
-Припущення. -Це припущення.
Фотографуйте мене з цього боку, так буде красивіше.
Дозвольте.
Острів, який ви відвідали, – приватна власність.
І ще мені цікаво, як ви туди добралися.
Алло! Я знаю, що катером хтось керував.
Я маю права на катер. Скоро отримаю дозвіл.
Так не буває.
Це я возив туди дітей.
Це мала бути навчальна екскурсія.
Ми взагалі не знали, що це приватна власність.
На жаль, власники кажуть інше.
Земля належить «Вотт менеджмент».
-О, Тріп. -Я знаю. Повірте.
Я зовсім не хочу їм догоджати.
Але вони надали безперечні докази вашого вторгнення.
Діти мусять заплатити штраф.
А проти вас, Метте, як дорослого,
висунуть звинувачення.
Стривайте. Які в них докази?
Цей дрон.
Я в житті його не бачив.
-Де ви взяли дрон? -Це мій дрон?
ВЛАСНІСТЬ МАЙКЛА ДЕВІСА
Я ж казав, що ми його знайдемо.
-Він належить нам. -Взагалі-то, це доказ.
Поки що я не можу вам його віддати.
Ти взяв мій дрон записати, як ви порушуєте закон?
Коханий.
Вибач, що ми не можемо посидіти у мене в кімнаті як нормальні люди.
Я хотіла поговорити з тобою наодинці,
а у нас вдома це взагалі неможливо зробити.
Та нічого. Що сталося? Ти якась засмучена.
Емма сказала, що я їй подобаюся.
Тобто в романтичному розумінні?
і що ти їй відповіла?
Ну, не знаю, нічого. Я навіть не знала, що сказати.
А потім ми побачили, що дідусь пішов і…
І що? Ти розірвеш зі мною стосунки?
Що? Ні. Просто я… Я не знаю, що робити.
Скажи, що ти моя дівчина, що вона тобі не подобається у цьому сенсі.
Ітане, я не хочу її образити. Вона моя подруга.
Неправда.
Вона хоче з тобою зустрічатися, а не дружити.
Що, якби ми з тобою не зустрічалися,
-ти б зі мною не дружив? -Ні.
Тепер мені здається, що ти просиш зробити вибір між нею й тобою.
Ну, ти ж їй подобаєшся.
Тобто, мабуть…
так, прошу.
І вони не…
З радістю допоможу вам оскаржити штраф.
Так, я репортер, і зі мною таке вже бувало.
Скажу вам так: як завжди, вийде пшик.
Чекайте. З вами таке вже бувало?
Може, наступного разу не вплутуйте мого сина.
Вибачте.
Не бійтеся, хлопці. Це нас не зупинить.
Вибач, що?
Ти не чула, що нам сказали? Мені не віддадуть дрон.
-І нас оштрафують. -Тато мене вб'є.
І що я скажу мамі? Вона сьогодні вже взяла дві зміни.
-Я можу допомогти? -Ні.
Хлопці, ходімо.
-Тату, вибач, я не хотів… -Усе гаразд.
Поговоримо вдома.
Від Іззі нічого не чути. Сказала лише, що скоро повернеться.
Ох-ох.
Ох-ох. Украй невдалий вечір для таких вибриків.
Знаю.
Нам пощастило, що Кім змогла побути за няньку.
Стривай. Ти просила її не казати про це Френкові?
Добре.
Навряд чи вони знають, що він був там.
Гільде, підійди сюди.
Тріп переконала «Вотт» не висувати звинувачень.
Тільки якщо ти обіцяєш нічого про це не писати.
Тату, ні. Нас намагаються підкупити.
-Гільде, я… -Я зробила, що могла.
Але я правоохоронець, а ви порушили закон.
Ви не просто правоохоронець. Ви шериф.
Чому ви їм допомагаєте?
Думаєш, я хочу це робили?
Допомагати якійсь жахливій компанії покарати мою подругу?
Я б хотіла не звертати на це уваги,
але в моєму відділку так більше робити не можна.
Я не прошу, щоб ти перестала ставити питання й шукати правду,
але ти порушила закон.
Подобається тобі чи ні, будуть наслідки.
Я розумію.
Так, ми заплатимо штраф.
Але я не кину журналістику.
Іззі й досі не відповідає.
Я їй послала десять повідомлень.
Ми ж заборонимо Гільде писати про острів?
Хтозна, що там діється, але «Вотт» хоче тримати це в таємниці.
Знаєш, 15 років тому тільки арешт
завадив би мені написати таку статтю.
Ми не знаємо, на що здатні ці люди.
Треба бути обережними.
Гей! Вибач! Ти знаєш, котра година?
То де ти, в біса, була?
Твою сестру тягали до шерифа.
Ми не знали, де ти.
Що ж, кльово. Дозвольте уточнити.
Гільде заарештували, а винна я, бо пізно вернулась додому?
-Ти винна не через Гільде. -Ні! Вночі я не могла заснути.
Мені в цьому домі ніде сховатися, щоб з кимось серйозно поговорити!
Ви й гадки не маєте, що я зараз переживаю!
Ми хочемо знати, що ти зараз переживаєш.
Ми просто боялися за тебе.
Вибач, мамо, я не знала, де ви,
і мені треба було відійти ненадовго,
щоб зустрітися з Ітаном, і…
Усе гаразд. Ми просто… Ми раді, що ти в безпеці.
Ясно?
-Ясно. -Нам просто було страшно.
Так, Іззі, все гаразд. Ми…
Поговоримо вранці, добре?
Добре.
Мамо, тату, можна перебратися на горище?
Будь ласка. Я знаю, що ви сердитесь,
але я більше не дитина,
мені потрібен свій простір.
Що ти робиш?
-Мама з татом дозволили спати нагорі. -Сьогодні?
Ні. Завжди.
Гільде, я тепер старшокласниця. Усе буде інакше.
Але я не хочу, щоб було інакше.
Знаю, тебе іноді дратує моя журналістика,
але я не могла б писати без тебе.
Добрі журналісти оцінюють події з різних поглядів,
беручи до уваги почуття інших людей.
Я іноді про це забуваю.
А ти – ніколи.
Шериф Джонсон, я переглянув запис з дрона.
Ясна річ.
Я помітив те, на що ви не звернули уваги.
На острові був ще дехто.
Чорт забирай, Френк.
Не на службі, без ордера – це незаконне проникнення.
Мені, як сторонній людині, здається,
що йому не місце у вашому відділку.
З усією повагою, ви його не знаєте так, як я.
Маєте рацію…
тому мені легше судити.
Він поводиться непрофесійно й недисципліновано.
Я збирався написати це в рапорті, але після оцього ви повинні його звільнити.
Хвилинку.
Ця робота – усе його життя.
Цього разу він повівся непрофесійно,
але він хороший поліцейський.
Він краще за всіх розбирається в місцевих справах.
Ми не завжди розуміли одне одного, але змогли домовитися.
Я не можу його звільнити.
Послухайте. Я знаю, ви стараєтеся контролювати ситуацію.
І хочете – вірте, хочете – ні, я вам допомагаю.
Але робіть те, що повинні.
Бо інакше
здаватиметься, що ви так само корумпована, як і попередник.
Ні, кажу вам.
Вона знає все, що я роблю. Я нічого не можу від неї приховати.
Вона про все дізнається. Куплю їй подарунок – вона знайде.
Ні, вона все розкопає.
Вона постійно нишпорить у моїх речах.
Ну, здається, нам треба працювати.
Ще побачимося.
Роблячи нотатки, я автоматично малюю трикутники.
Я бачив у магазині ручку,
-вона сканує літери… -Технологія майбутнього.
…а потім переносить на інший аркуш.
Слухайте, я розумію, що вчора повелася грубо.
Авжеж. Дякую, що це визнаєш.
Я думаю, що нам можна й далі займатися цією справою.
Ти серйозно?
-Вона серйозно. -Авжеж серйозно.
Треба переконати людей робити аналізи води,
-тоді ми зможемо… -Я прийняв угоду.
Що?
Я трохи попрацюю на громадських роботах
і не писатиму нічого про «Вотт менеджмент».
Кінець історії.
Я теж прийняв угоду. Я не створений для тюрми, Гільде.
Я чутлива людина, митець.
Не можна забороняти нам написати статтю. Це ж правда.
Вибач, я пас.
Я теж.
Що з нами сталося?
Ми ж команда.
Повертаймося до роботи.
Що в тебе під номером сім?
ЗАНУРСЯ В КНИЖКУ
Дуже розумно, Ліско.
Привіт.
Знаєш, я не кусаюся.
Привіт.
Я…
Ти мені дуже подобаєшся. Але…
…просто я…
Не знаю, чи подобаєшся в цьому розумінні.
Але…
думаю, я
у своєму житті мало бачила таких кльових дівчат, як ти.
І, думаю, якби ти мене попросила
постригтися, пофарбуватися у фіолетове й зробити тату на лиці,
я б, мабуть, послухалася.
І…
я не хочу, щоб ти на мене злилася
чи вважала мене тупою вівцею,
бо мені дуже подобається…
коли ти поряд зі мною.
Раніше я такого не почувала.
Майже ніколи.
Вибач. Я просто…
Я так розсердилася на Ітана, коли він сказав,
що не дружив би зі мною, якби ми не зустрічалися.
Тоді я зрозуміла…
Я боялася, що ти теж так скажеш.
Іззі, я все одно хочу дружити з тобою, хай там що.
-Ти мене не зненавиділа? -Авжеж ні.
Тобто…
я трохи розчарована, це ж очевидно.
Мабуть, ти знаєш, якою хочеш стати людиною.
І питаєш у мене дозволу стати нею.
Я даю тобі дозвіл. Так.
Візьміть набір для аналізу води. Не дозволяйте забруднювати наше місто.
Візьміть набір для аналізу води.
Знаю, це важко уявити, але в горах стоять бочки,
з них щось витікає прямо в озеро.
Усе, чого вода торкається, гине, тобто вона, мабуть, отруйна.
З часом ця вода потрапить до нас.
І якщо ми не дізнаємося, що там приховують,
усі жителі міста в небезпеці.
Візьміть набір для аналізу води. Не дозволяйте забруднювати наше місто.
Гільде, тут цього робити не можна.
Містер О'Гара знає, що ти взяла макет з бібліотеки?
Директорко, люди мають право знати,
-що ризикують здоров'ям. -Гільде, з водою все гаразд.
Але ви не розумієте.
Нас привели у відділок, оштрафували,
а лейтенанта Бріґґса навіть звільнили за те, що допомагав нам.
Що?
Френк вам не розповів?
Наступного разу питай у мене дозволу,
перш ніж хазяйнувати в шкільних коридорах.
Я…
Перш ніж щось робити, думай про наслідки.
Дякую.
Віднеси макет у бібліотеку.
ЧИ ОТРУЙНА ВАША ВОДА?
Вітаю, містере Джонсон.
Чим можу допомогти?
Вибачте за мої слова.
Дякую. Я ціную твій жест.
Я прошу жителів міста перевіряти, чи вода
-отруйна й… -Е ні.
Гільде, будь ласка, не провокуй паніку в місті.
Тріп, я точно це бачила.
У воду щось скидають, я просто не знаю, що саме.
Це приватна власність. Хтозна, що вони там будують.
Я не можу нікого звинувачувати, не маючи доказів.
Я пішла за твоєю підказкою в підвал особняка Вудруф, пам'ятаєш?
І тільки осоромилася.
Тому треба знайти докази.
Це для вашого тата. Він живе найближче до острова.
Якщо вода справді забруднена,
-спершу вона потрапить до нього. -Гільде.
Татові й так є про що переживати.
Я не хочу його лякати тим,
чого може й не статися.
Послухайте, я знаю, що ви не можете бути моїм джерелом.
І не можете дружите зі мною через конфлікт інтересів.
Але я завжди цінуватиму правду й справедливість.
І вас.
Я не хочу, щоб ви з татом постраждали.
-Привіт. -Привіт.
Усе гаразд?
Не дуже.
Що тепер?
Ми маємо таємниці одне від одного?
Чому ти мені не сказав?
Я дізналася про це від Гільде, уявляєш?
Ти хоч знаєш, як важко стояти з незворушним лицем
перед наймолодшим у світі оперативником ЦРУ?
Сказавши тобі, я б остаточно це усвідомив, а я ще не був готовий.
Так, я облажався.
Мені шкода.
Тобі шкода? Чому?
Бо ти заслуговуєш на краще.
Тобі потрібен чоловік, на якого ти зможеш покластися,
яким ти зможеш пишатися,
а не той, кого звільнили з першого ж місця роботи.
Ти не просто якийсь чоловік.
-Ти мій наречений. -Це ще гірше.
А раніше ти був Френкі-Вередун. Так?
Найсмутніший першокласник у світі,
який плакав щоразу, як мама привозила його до школи.
Це має допомогти?
Ми дружимо понад 30 років.
Я знаю кожну версію тебе
й кохаю їх усі,
навіть Френкі-Вередуна.
Якщо тебе звільнять з десяти робіт, я все одно тебе не соромитимусь.
Що таке?
Усе гаразд.
Просто… Чому люди не хочуть знати правду?
Тобто ми натрапили на цікаву тему, а про це ніхто й чути не хоче.
Люди ніби й знати не хочуть, що діється щось погане.
Думаю, ти не помиляєшся.
Через погані новини…
люди почуваються безпорадними.
Вони думають, що нічого не можуть змінити.
Тому просто не хочуть знати.
Тому ти не хочеш допомогти мені виявити причину дідусевої хвороби?
Так, мабуть.
Знаєш, твоя правда.
Думаю, я боявся, що дізнаюся відповідь
і не зможу йому допомогти.
Я не хотів і починати,
боявся поставити це запитання, а ти не побоялася.
Жаль, що ми не можемо просто спитати в дідуся.
Так.
Повернутися з ним у минуле.
Мені здається, він знає відповідь. Просто не може сказати.
Я розумію, що це дурість.
Ні, ні. Зовсім не дурість.
-Стривай. Тату, що це? -Гільде, дивися, що я зробила!
Намалювала комікси про наші з дідусем пригоди в місті.
Гарно. Ти молодець.
ДЖИННІ ДІДУСЬ
Що таке?
Я шукаю статтю, яку написав багато років тому в Нью-Йорку.
Тоді дідусь ще не був хворий. Я не думав, що нам це знадобиться.
Стаття про так звану ремінісцентну терапію.
Вона допомагає людям, які страждають на деменцію, згадати минуле.
Ось вона.
Дивися.
ТЕРАПІЯ СПОГАДАМИ:
ЛІКУВАННЯ ДЕМЕНЦІЇ ЗВЕРНЕННЯМ ДО МИНУЛОГО
Будинок для літніх людей у Сан-Дієґо
побудував для пацієнтів ціле містечко в стилі 50-х років.
Відтворивши їхнє минуле, лікарі змогли викликати в них спогади.
Я подумав, що можна зробити щось таке для дідуся.
-Який спогад спробуємо відтворити? -Не знаю. Ти як думаєш?
У веломагазин він часто заходив.
Він до нього звик. Що думаєш?
Джинні!
Джинні, неси сюди комікс!
Джинні намалювала комікси про те, що вони бачили з дідусем.
Покажи, будь ласка, комікси.
Ні. Ні. Ви були на пляжі?
А це що таке?
Це ресторан. Дідусь там бував.
Покажи. Чекай, це…
Це «Сколіо»?
Точно. Це «Сколіо». Ось і картата скатертина.
У дитинстві дідусь часто мене туди водив. Ого.
Думаєш, дідусеві поможе, якщо ми відтворимо ресторан?
Не знаю, доню, але… Так, спробувати варто.
Скажу мамі та Іззі. Молодець, Джинні.
Так, ти…
ти молодець, доню, справді.
Молодець.
Так. Цей кут вище.
Згідно з татовою статтею, треба, щоб дідусь почав говорити,
а ми підтримували розмову.
Правильно. Але сильно тиснути не треба.
Тобі пора купатися, мала принцесо.
Так, що ще?
-Знаю. -Неси макарони.
-Я відчиню. -Хто перевіряв макарони?
Ні. Ти не дивився… О боже.
Чого прийшов?
Хтось казав, що вам, можливо, потрібен піаніст.
-Це була Гільде. -Так, я зрозуміла.
Вибач, що я тоді повівся як дурко. Просто я…
Я ревнував.
Усе одно ти не повинен контролювати, з ким я дружу.
Знаю. Я не хотів.
Просто я відчув загрозу.
Але я не повинен був змушувати тебе вибирати.
Ну, на щастя для тебе, Емма поставилася до цього з розумінням.
Тож…
можеш і далі бути моїм хлопцем.
Ти точно цього хочеш чи…
-Ти взяв напрокат смокінг? -Що? Та ні.
Ну, я… Взагалі-то, так. Я…
Я подумав, це буде як у пісні Біллі Джоела про італійський ресторан,
але, мабуть, я схожий на свого дядька Села у великодньому костюмі.
Ого. Я ніби потрапив у минуле.
Цього ми й хотіли досягти.
Так.
Які пісні в ті часи любив твій дідусь?
Я не знаю.
Гаразд.
Ось і він! Вітаємо в «Сколіо», найкращому італійському ресторані.
-Ого. -Сідайте, будь ласка.
О, чекай. Ні, дивися.
Зараз я дам тобі ложку.
-Синьйоре. -Боже мій.
-Ого. -Моя улюблена.
Ого.
Хліба, масла?
Ні, дякую.
Чому ти не водив нас сюди, дідусю? Тут чудово.
Ого. Яка краса.
Вибачте за спізнення. Тут так гарно.
Ви часто ходили сюди з Джейн, Сильвестере?
З Джейн, дружиною.
Спочатку Джейн тут не подобалося.
Вона казала, що тут як у клубах
чиказького Вестсайду.
Але я тягав її сюди…
бо тут роблять найкращі в Ері-Гарборі телячі відбивні.
Вона була така гарна у світлі свічок.
Не розумію. Чому всі запізнюються?
Саме сьогодні.
Невже ніхто не прийде?
А що таке? Що буде сьогодні, тату?
Прощальна вечірка з колегами зі «Страта».
Хлопців з П'ятого заводу підвищили.
-То ви йдете з заводу, Сил? -О, так. Так.
-Я отримав велику компенсацію. -Справді?
Усі на заводі її отримали, бо наш відділ закривають.
Це хлопці з П'ятого заводу, дідусю?
Так, і ще Джуніор.
Він не працював на «Страта», але знав найкращі місця для риболовлі.
Правда?
І «Страта» виплатила вам усім гроші?
Так. Виявили щедрість, бо нас усіх скоротили.
Мабуть, це на краще.
Я терпіти не міг той спрей. Я від нього кашляв, як скажений.
Чекай. Який спрей, тату?
Якийсь герметик. Ми обробляли ним літаки.
-Ти через нього захворів? -Ні.
Нас оглянув лікар зі «Страта».
Сказав, що в мене болить голова через алергію
на пил, якого на заводі повно.
І ти йому повірив?
Це вже не має значення.
Я візьму компенсацію
і відкрию веломагазин.
«Велосипеди від Сила».
Що скажеш, Метті?
Думаю, це чудово, тату.
Я хочу, щоб тобі подобалося.
Цей магазин для тебе, Метті.
Колись він стане твоїм.
Мені він подобається, тату.
Дуже подобається.
-Тобі подобається? -Дуже, дуже подобається.
Якщо дідусь не помиляється, схоже, в «Страта» знали,
що герметик, який використовували на П'ятому заводі, небезпечний.
Це буде важко довести в суді.
-Так. -Чому?
Бо треба доводити лихі наміри
того, що сталося близько 50 років тому.
Саме так. Те, що «Страта» виплатила всім великі компенсації,
не доводить, що це через шкідливість виробництва на заводі.
А яка може бути інша причина?
Спробую здогадатися.
Вони хотіли, щоб робітники П'ятого заводу були вдячні.
Бо вдячні люди нічого не питають.
Правильно.
З Волтером щось не так.
Моя любове Колись ти помреш
Але я буду поруч
І піду за тобою в темряву
Дякую вам усім, що прийшли.
Ніякого яскравого світла
Чи тунелів до білих воріт
Тільки ми тримаємося за руки
Й чекаємо натяку на те
Чи в раю і в пеклі вирішать
Що вони задоволені
Уперше тебе побачивши, я обіцяла тобі, що все буде добре.
Я дуже старалася.
Мені здавалося, я робила все необхідне,
але цього було мало.
У темряву
Чи в раю і в пеклі вирішать
Вибачте.
Що вони задоволені
Прощавай.
І ввімкнуть таблички
Що вільних місць немає
Прощавай, Волтере.
Якщо поруч з тобою нікого не буде Коли твоя душа відділиться від тіла
Ти як?
Тоді я піду за тобою в темряву
Усе добре. Це лише пташка.
Тоді я піду за тобою в темряву
Гей, Розвіднице.
-Що це таке? -Розслідування.
Треба дізнатися, що було в тому герметику.
Чим дідусь міг отруїтися в «Страта».
Доню, давай я тебе заміню хоч ненадовго.
РОБОТА З КАДМІЄМ
Я знаю, що це дуже важливо, але…
Думаю, ти зараз дуже потрібна молодшій сестрі.
Так?
Думаєш, Волтер у раю?
Не знаю, Джинні.
Іноді мені здається, що це все вигадали дорослі,
щоб нам не було так страшно.
Хоча ні, думаю, Волтер у раю.
Думаю, він цвірінькає разом зі своєю пташиною родиною
і їсть пташине морозиво на пташиному пляжі.
Тож так.
Думаю, Волтер у раю.
Я хочу вибачитися перед тобою.
За що?
Коли ти намагалася щось мені розповісти, я тебе ігнорувала,
думала, моя робота важливіша,
ніби я все знаю краще.
До мене постійно так ставляться.
І мене це злить.
Обіцяю більше ніколи так до тебе не ставитися.
Що таке?
Прийшли результати аналізів проб води.
У тих бочках – кадмій.
Кадмій – це важкий метал. Я про нього читав, і…
Він викликає…
деменцію.
Тепер ясно, чому дідусь іноді щось згадує.
Це не просто втрата пам'яті.
Гільде?
Що таке?
Тату, дивися.
Кадмій був у хімікатах, які використовували в «Страта».
Вони кажуть, що перестали це робити в 70-ті й надійно його захоронили.
А що, як вони брешуть?
Тоді виходить, що це їм належать
бочки на острові.
І якщо це правда,
вони це приховували багато років, кілька десятиліть.
У всьому цьому винна «Страта».
Кілька десятиліть Ері-Гарбор вважався безпечним притулком,
містечком з незабрудненим довкіллям, свіжим повітрям і чистою водою,
де чудово жити й ростити дітей.
Але «Хроніки» виявили проблему з водою в місті.
Принаймні в одному домі Ері-Гарбора у воді знайдено важкі метали…
СЛУЖБА ДОСТАВКИ ВОДИ
…багато інших можуть бути під загрозою.
Поки що невідомо, хто отруїв воду,
але сліди ведуть до найбільшої компанії міста,
«Страта-Тех Індастріз».
І тепер жителі Ері-Гарбора повинні запитати:
«Що ще від нас приховують?»
Доню, якщо дідусь захворів через кадмій,
не думаю, що ми можемо цьому зарадити.
Тоді хай вони за це заплатять.
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк