Gerai. Vajė.
SILVESTERIO DVIRAČIAI
- Labas. - Gražu.
- Žinau, juokingai atrodo, bet...
O kur dar galima pakalbėti be vaikų?
- Vaikų žaidimų kambary, žinoma. - Taip. Nors skamba ironiškai.
Aš išsiunčiau vandens mėginį, paimtą saloje.
Labai tikiuosi, kad paaiškės, pavojingas jis ar ne.
Kaip manai, reikia pranešti ar...
Ne.
Nemanau. Aš manau, kad pirma turim sužinot, su kuo turim reikalų.
- Gerai. - Nederėjo man jos imti su savim.
Rimtai, koks aš kvailas.
Juk tai - pavojinga.
- Nesuprantu, ką sau galvojau. - Liaukis. Eikš.
Eikš.
Vajė.
Jūs abu - iš to paties molio drėbti.
Todėl man derėjo parodyt geresnį pavyzdį.
Rimtai. Juk baigėm su Ričiu, nes tai neigiamai veikia jos psichiką.
O aš su ja nuvykau aiškintis paslapties, kurią jis žinojo prieš 30 metų.
- Derėjo man likt namie su tėčiu. - Ne.
Jei jam ar Džinei būtų nutikę kas blogo, niekada nebūčiau sau atleidęs.
Bet jiems nieko bloga nenutiko.
Aš manau, kad tu patiri per didelę įtampą.
Ar tu ištversi?
Bridže, liaukis.
Viskas man bus gerai.
Liaukis. Viskas man bus gerai.
Nagi. Eime į vidų.
- Džine! - Ką tu darai? Liaukis!
- O Dieve. - Ne, Hilde, čia mano.
- Džine, liaukis. Rimtai. - Gal pasilikim?
Ką darai? Atiduok. Liaukis!
Pasitrauk nuo šito vandens.
Jis gali būt užnuodytas.
Hilde?
Aš rimtai.
Rimtai? Užnuodytas?
Mačiau, kaip kažkokios medžiagos saloje tekėjo į vandenį.
Manau, dėl to Volteris susirgo.
Aš nenoriu, kad ir tu liestum vandenį.
Vadinasi, galiu nesivalyti dantų?
Palauk. Kol tėtis gaus vandens tyrimų rezultatus,
ar šis vanduo švarus, nustatysim šiuo testu.
Jei tie kvadratėliai patamsėja, blogai.
Jei jie lieka šviesūs, vandenį naudoti galima.
Palaukiam dar tris sekundes.
Viena, dvi, trys.
Dabar gali valytis dantis.
Tada nieko gero.
Mama? Tėti?
Mama! Kažkas atėjo.
Ką tu čia veiki?
Hilde, man labai gaila.
Bet turiu tave išsivežt į skyrių.
Hilde? Kas ten? Viskas gerai?
Nusikalstamas ribų pažeidimas.
Sekmadienį? Dieną prieš mokyklą?
Tai...
Kokį žodį naudoja advokatai, kai mano, kad meluoji?
- Spėlionės. - Tai - spėlionės.
Jei fotografuosite, prašyčiau iš mano gerosios pusės.
Minutėlei atsiprašysiu.
Ta sala - privati valda.
Ko nesuprantu, tai kaip jūs ten nusigavote?
Alio? Valtis pati ten nenuplaukė.
Aš turiu laivavedžio pažymėjimą. O štai leidimas dar neišduotas.
Taip niekas nedaro.
Aš nuplukdžiau ten vaikus.
Tai turėjo būti mokomoji išvyka.
Mes nežinojom, kad ten - privati nuosavybė.
Deja, savininkai sako ką kita.
Toji žemė priklauso „Wott Management“.
- Trip. - Žinau. Patikėk manim,
aš tikrai nenoriu jų ginti.
Bet jie mums atnešė jūsų įsibrovimo įkalčius.
Visi vaikai mokės baudą.
O tu, Metai, esi suaugęs,
tad jie gali paduoti tave į teismą.
Pala. Kokius įkalčius?
Šį droną.
Nesu akyse jo matęs.
- Iš kur gavot tą droną? - Ar čia - mano dronas?
MAIKLO DEIVISO NUOSAVYBĖ
Sakiau, kad jis atsiras.
- Jis - mūsų. - Tai - įkaltis.
Kol kas negaliu jo atiduoti.
Mano dronu įrašei savo nusižengimą?
Mielasis.
Atleisk, kad negalėjom pabūt mano kambary kaip normalūs žmonės.
Norėjau pakalbėti su tavim akis į akį,
o mano namuose tai - neįmanoma.
Viskas gerai. Kas atsitiko? Ko nuliūdai?
Ema man prisipažino, kad aš jai patinku.
Tiesiogine prasme?
Ir ką tu jai atsakei?
Nežinau, nieko. Nežinojau, ką sakyt.
Tada pamačiau, kad nėra senelio, taigi...
Tai ką? Nori su manim išsiskirti?
Ką? Ne. Aš tiesiog... Ar nežinau, ką daryti.
Pasakyti jai, kad tu - mano mergina, kad ji tau nepatinka šia prasme.
Itanai, aš nenoriu jos skaudinti. Ji - mano draugė.
Ne, netiesa.
Ji nori būt tavo pora, ne drauge.
Tai nori pasakyt, jei mes nebūtume pora,
- tu nebūtum mano draugas? - Ne.
Toks įspūdis, jog verti mane rinktis - tu arba ji.
Juk tu jai patinki.
Taigi...
taip, pasirink.
Ir jie ne...
Aš mielai padėsiu jums užprotestuoti baudą.
Jau ne sykį buvau pakliuvęs į panašią padėtį kaip reporteris.
Sakau jums, tai neturi jokių pasekmių.
Luktelėkite. Ne sykį?
Kitą sykį prašyčiau nesiimt su savim mano sūnaus.
Atleiskite.
Nesijaudinkit, bičiuliai. Tai nesutrukdys mūsų darbui.
Nesupratau?
Ar negirdėjai, ką sakė? Aš neatgausiu drono.
- Dar baudas teks mokėti. - Tėtis mane nudės.
O ką aš pasakysiu mamai? Ji šiandien dirbo dvi pamainas.
- Ar galiu jums kuo padėti? - Ne.
Eime, jūs abu.
- Tėti, atleisk, aš nenorėjau... - Viskas gerai.
Pakalbėsim namie, gerai?
Izė nerašo. Sakė, greit grįš.
O, varge.
O, varge, šįvakar - labai netinkamas tam laikas.
Žinau.
Gerai, kad Kim sutiko padėti.
Ar sakei, kad apie tai nieko neminėtų Frenkui?
Gerai.
Nemanau, kad jie žino, kad ir jis ten buvo.
Hilde? Gal ateik čia?
Trip įkalbėjo „Wott“ atsiimti kaltinimus.
Bet tik jei pažadėsi apie tai nieko nerašyti.
Tėti, ne. Jie juk perka mūsų tylą.
- Hilde, aš... - Aš padariau, ką galėjau.
Bet aš - teisėsaugos pareigūnė, o jūs pažeidėte įstatymą.
Tu - ne šiaip pareigūnė. Tu - šerifė.
Kodėl tu jiems padedi?
Manai, man tai patinka?
Padėti bjauriai įmonei bausti mano draugę?
Aš labai norėčiau, kad to nebūtų,
bet mano skyrius taip nedirba. Jau nebe.
Aš nenoriu, kad tu liautumeisi klausinėjusi ir ieškojusi tiesos,
bet tu nusižengei įstatymui.
Patinka tai tau ar ne, pasekmės bus.
Suprantu.
Mes sumokėsim baudą.
Bet aš nesiliausiu rašiusi.
Izė dar neatrašė.
Aš jai nusiunčiau gal dešimt žinučių.
Mums teks uždrausti Hildei toliau tirti tą istoriją apie tą salą, tiesa?
Kad ir ką jie ten daro, tikrai vengia viešumo.
Prieš penkiolika metų būčiau praleidęs naktį už grotų,
prieš palikdamas tokią istoriją.
Mes juk nežinom, kam pasiryžę tie žmonės.
Turime būt atsargūs.
Atsiprašau. Ar nutuoki, kuri dabar valanda?
Kur, po galais, tu buvai?
Tavo seserį buvo išvežę į policijos skyrių.
Mes nežinojom, kur buvai.
Gražu. Ar teisingai supratau?
Hildę sulaikė policija, bet baudžiama esu aš, nes parėjau vėlai?
- Hildė čia niekuo dėta. - Ne! Vakaras buvo žiauriai blogas.
O namie aš negaliu su niekuo ramiai pakalbėti!
Ir jūs nė velnio nenutuokiat, ką man dabar tenka išgyventi!
Mes norim sužinoti, ką išgyveni.
Mes tik nerimavome dėl tavęs.
Aš atsiprašau, mama, bet iš pradžių aš niekur jūsų neradau,
paskui maniau, kad išeisiu tik trumpam
pasimatyti su Itanu, ir...
Viskas gerai. Mes džiaugiamės, kad tau nieko bloga neatsitiko.
Girdi?
- Gerai. - Mes tiesiog išsigandome.
Iz, viskas gerai. Žinai...
Pakalbėsim apie tai ryt iš ryto, gerai?
Gerai.
Mama, tėti, gal galiu persikelti į palėpę?
Prašau? Žinau, kad dabar pykstat,
bet aš jau - nebe vaikas,
ir man reikia asmeninės erdvės.
Ką tu darai?
- Tėvai man leido miegot palėpėj. - Šiąnakt?
Ne. Visam laikui.
Hilde, aš jau - nebe vaikas, supranti? Nuo šiol viskas bus kitaip.
Bet aš nenoriu, kad būtų kitaip.
Žinau, kad mano žurnalistinis darbas tave nervina.
Bet be tavęs man bus nekas.
Geri žurnalistai mato ir perspektyvas,
ir sugeba neįskaudinti kitų.
Kartais aš tai pamirštu.
O tu nepamiršti.
Šerife Džonson, aš peržiūrėjau drono darytą įrašą.
Kas galėjo tuo abejot?
Radau tai, ką jūs, regis, praleidote.
Saloje buvo dar vienas žmogus.
Po galais, Frenkas.
Ne darbo metu, be orderio, tai - neteisėtas įsibrovimas.
Kaip pašaliniam stebėtojui leiskite pasakyti,
kad jis - kliuvinys jūsų skyriui.
Su visa pagarba, jūs jo nepažįstate taip, kaip aš.
Jūs teisi,
ir būtent todėl mano sprendimas - geresnis.
Jis jau turi susidaręs neprofesionalaus ir nepaklusnaus elgesio modelį.
Savo ataskaitoje aš tai ketinau pažymėti, tačiau dabar jūs privalote jį atleisti.
Minutėlę.
Tai - jo gyvenimo darbas.
Gal dabar jūs to nematote,
bet jis - puikus pareigūnas.
Jis geriau už visus pažįsta šią bendruomenę.
Tarp mūsų buvo nesutarimų, bet mes viską įveikėme.
Atleisti jo aš negaliu.
Žinau, kad norite jaustis lyg jūs valdytumėte padėtį.
Gal jūs ir netikite, bet aš noriu, kad jums pavyktų.
Todėl darykite tai, ką privalote.
Antraip mes abu
žinom, jog pasirodysite tokia pati sugedusi šerifė kaip ir jūsų pirmtakas.
Ne, sakau jums.
Ji atranda viską. Nuo jos negaliu nuslėpti nieko, taškas.
Viską. Jei nuperku jai dovaną, iškart ją atranda.
Suras bet kur.
Nuolat neršia mano daiktuose.
Kai kurių iš mūsų laukia darbas.
Iki, kolegos.
Rašydamas į sąsiuvinį, aš pasąmoningai piešiu trikampius.
Vienoj parduotuvėj mačiau rašiklį,
- galintį nuskenuoti raides... - Ateities technologija.
...ir perskenuoti jas kitame puslapyje.
Vakar buvo sunkus vakaras.
Tikrai. Ačiū, kad pastebėjai.
Bet aš manau, mes dar galim tęsti tyrimą nesiveldami į bėdas.
Tu rimtai?
- Ji - rimtai. - Žinoma, kad rimtai.
Mums tereikia įkalbėti žmones panaudoti mano vandens tyrimo testus,
- o tada galėtume... - Aš jau pasižadėjau.
Ką?
Padirbėsiu šiek tiek bendruomenės labui,
apie „Wott Management“ nieko neberašysiu,
ir bus viskas.
Aš - irgi. Aš nesutvertas kalėjimui, Hilde.
Esu jautrios, meniškos prigimties žmogus.
Jie negali mums uždrausti rašyti straipsnius. Tai - tiesa.
Atleisk. Aš pasitraukiu.
Aš - irgi.
Kaip leidot jiems šitaip su mumis pasielgti?
Mes - komanda.
Prie darbo.
Koks septintos užduoties atsakymas?
Šaunuolė, Lisko.
Sveika.
Aš juk nesikandžioju.
Labas.
Aš...
Tu man labai patinki. Bet...
Tik...
Tik ne ta prasme.
Bet...
tu esi, galbūt,
viena kiečiausių mano sutiktų panelių gyvenime.
Ir, manau, jei lieptum man
nusikirpt ar nusidažyt violetine spalva plaukus, ar išsitatuiruot veidą,
aš tikriausiai tai padaryčiau.
Ir...
Aš nenoriu, kad manęs nekęstum,
ar manytum, jog aš - kažkokia liurbė,
nes man iš tiesų...
Man iš tiesų patinka su tavim būti.
Niekada taip nesijaučiu.
Arba labai retai.
Atleisk. Aš tik...
Aš supykau ant Itano, kai jis pasakė,
kad jis nebūtų mano draugas, jei mes nebūtume pora.
Paskui suvokiau, kad...
Bijau, jog tas pats gali nutikt su tavim.
Ize, aš bet kuriuo atveju liksiu tavo drauge.
- Vadinasi, nejauti man neapykantos? - Aišku, kad ne.
Na...
truputį nusivyliau, žinoma.
Manau, tu žinai, kokia pati nori tapti.
Manau, kad lauki, kol aš suteiksiu tau leidimą tapti tokia.
Leidimas suteiktas.
Paimkit testo komplektą. Neleiskite teršti mūsų miestelio.
Sveiki. Paimkit testo komplektą. Neleiskite teršti mūsų miestelio.
Sveiki. Paimkit testo komplektą.
Žinau, kad tai sunku suvokt, bet šiuo metu šiuose kalnuose guli statinės,
iš kurių kažkas teka į šį ežerą.
Viskas, prie ko prisiliečia šis vanduo, miršta. Tad jis turbūt nuodingas.
Ir tik laiko klausimas, kada šis vanduo atitekės iki mūsų.
Jei mes neišsiaiškinsim, kas ten slepiama,
rizika kils visiems gyventojams.
Paimkit testo komplektą. Neleiskite teršti mūsų miestelio.
Hilde, negalima taip savivaliauti mokykloje.
Ar ponas Ohara leido paimti maketą iš bibliotekos?
Direktore Kolins, žmonės turi teisę žinoti,
- apie pavojų jų sveikatai. - Hilde, mūsų vanduo - švarus.
Bet jūs nesuprantate.
Mus išvežė į šerifo skyrių, paskyrė mums baudą,
leitenantas Brigsas buvo atleistas už tai, kad mums padėjo.
Ką?
Ar Frenkas jums nieko nesakė?
Kitą kartą turėsi gauti mano leidimą,
prieš užgrobiant mokyklos koridorius.
Privalai galvot apie pasekmes prieš imdamasi veiksmų.
Ačiū.
Grąžink jį į biblioteką.
AR JŪSŲ VANDUO UŽNUODYTAS?
Sveiki, pone Džonsonai.
Kuo galiu padėti?
Aš atsiprašau už savo žodžius.
Ačiū. Gera girdėti.
Aš bandau įkalbėti miestelio gyventojus pasitikrinti vandenį,
gal jis užnuodytas...
Hilde, prašau neskleisti panikos miestelyje. Jetau!
Bet, Trip, aš juk savom akim mačiau.
Jie kažką pila į vandenį, tik nežinau, ką.
Ten - privati nuosavybė. Gal ten vyksta kokios statybos.
Aš negaliu svaidytis tokiais kaltinimais neturėdama įrodymų.
Aš paklausiau tavo istorijos apie Vudraf rūsį, pameni? Pameni?
Visa tai baigėsi didele mano gėda.
Tai gaukim įrodymus.
Čia - tavo tėčiui. Jis gyvena arčiausiai tos salos, nei bet kuris mūsų.
Jei vanduo bus užterštas,
- teršalai pasieks jį pirmą. - Hilde.
Mano tėčiui rūpesčių pakanka.
Nenoriu jo trukdyti tuo,
ko iš viso gali ir nebūti.
Žinau, kad tu nebegali būt mano šaltinis.
Spėju, dėl interesų konflikto negali net draugauti su manim.
Bet man visad rūpi tiesa ir teisingumas.
Tau - irgi.
Tavo tėčiui aš nelinkiu nieko bloga.
- Labas. - Labas.
Ar tau viskas gerai?
Ne visai.
Tai štai kaip nuo šiol elgsimės?
Slėpsim vienas nuo kito savo paslaptis?
Kodėl man nesakei?
Turėjau sužinoti iš Hildės.
Ar supranti, kaip sunku išlaikyti abejingą išraišką
kai į tave spokso jauniausia pasaulyje CŽV agentė?
Žinojau, kad kai tau pasakysiu, tai taps tikra, o pats dar to nesuvokiu.
Klausyk, aš susimoviau.
Man labai gaila.
Tau gaila? Kodėl?
Nes tu esi verta geresnio.
Šalia tavęs turi būt tas, kuriuo gali pasikliauti,
kuriuo galėtum didžiuotis,
o ne kažkoks tipas, kurį išmetė iš paties pirmo jo darbo.
Tu - ne kažkoks tipas.
- Tu - mano sužadėtinis. - Dar blogiau.
Pameni, kažkada tave vadino Frenkiu Ašarėle?
Buvai liūdniausias pasaulio pirmokas,
verkdavęs kiekvieną rytą mamos atvežtas į mokyklą.
Ar tai turi man padėti?
Mes - draugai jau 30 metų.
Pažįstu visas tavo puses
ir myliu jas visas,
net Frenkį Ašarėlę.
Tave gali išmesti dar iš tuzino darbų. Man niekada nebus gėda dėl tavęs.
Kas tau?
Nieko.
Kaip žmonės gali nenorėti žinoti tiesos?
Mes juk atidengėme svarbią istoriją, o niekas apie ją nė girdėt nenori.
Niekas, regis, nenori žinoti apie baisius dalykus.
Manau, tu - teisi.
Supranti, sužinoję kažką baisaus,
žmonės pasijunta bejėgiais.
Juos apima jausmas, kad jie nieko negali pakeisti.
Tad jie tiesiog nenori nieko žinoti.
Ar todėl tu nenorėjai, kad išsiaiškinčiau, nuo ko susirgo senelis?
Taip. Galbūt.
Aš manau, kad tu teisi.
Aš bijojau, jog kad ir ką sužinotum,
aš negalėsiu jam padėti.
Taip, tiesa. Aš bijojau
net iškelti šį klausimą, o tu - ne.
Gaila, kad negalim senelio tiesiog apie tai paklausti.
Taip.
Norėčiau nukeliauti su juo į praeitį.
Jaučiu, jog jis žino atsakymą. Tik negali mums pasakyti.
Taip, bet tai - kvaila mintis.
Ne, ne. Visai nekvaila mintis.
- Palauk. Tėti, kas tai? - Hilde, žiūrėk, ką padariau!
Tai paveikslėlių istorija apie mūsų su seneliu kelionę aplink miestelį.
Gražu. Šaunuolė.
DŽINĖ SENELIS
Kas yra?
Ieškau straipsnio, kurį rašiau kažkada Niujorke.
Senelis dar buvo sveikas, tai aš šitų dalykų nesusiejau.
Rašiau apie vieną gydymo būdą - prisiminimų terapiją.
Jis padeda prisiminti praeitį sergantiems demencija.
Štai.
Žiūrėk.
PRISIMINTI IŠ NAUJO:
DEMENCIJOS GYDYMAS PAŽVELGUS Į PRAEITĮ
San Diege buvo tokie slaugos namai,
kurie pastatė visą 1950-ųjų miestelį savo pacientams.
Atgamindami jų praeitį, jie pagyvino jiems atmintį.
Gal ir mums derėtų padaryti kažką panašaus seneliui?
- Kokį epizodą mėginsim jam priminti? - Nežinau. Ką manai?
Jis daug laiko praleido dviračių parduotuvėje.
Ji tapo jam sava. Ką manai?
Džine!
Džine, atnešk mums tą savo knygelę!
Džinė padarė knygelę apie tą savo ir senelio kelionę.
Galiu dar sykį ją peržiūrėti?
Ne. Jūs buvote paplūdimyje?
Kas čia?
Restoranas. Senelis anksčiau ten lankėsi.
Duok pažiūrėti. Pala, ar čia...
Čia - „Scoglio's“?
Taip. Tai - „Scoglio's“. Su raudonai dryžuotomis staltiesėmis.
Senelis mane ten dažnai vesdavosi, kai buvau mažas. Tai bent.
Kaip manai, ar seneliui padėtų, jei mes jį atkurtume?
Nežinau, širdele, bet verta pamėginti.
Einu pasakyti mamai su Ize. Šaunuolė, Džine.
Taip.
Puikiai padirbėjai, širdele, tikrai.
Puikiai padirbėjai.
Pakabinkime.
Tėčio straipsnyje sakoma, kad reikia leisti kalbėti seneliui,
žiūrėti, kur pokalbis pakryps.
Taip, nereikia jo spausti.
Tau metas praustis, mažoji princese.
Kas dar?
- Žinau. - Nešk šen makaronus.
- Tuoj. - Ar kas prižiūrėjo makaronus?
Nežiūrėjai... O, varge.
Ką tu čia veiki?
Kažkas užsiminė, kad galbūt jums reikia pianisto.
- Tas kažkas buvo Hildė. - Jau supratau.
Atleisk man už tai, kad elgiausi kaip koks žąsinas.
Ėmiau pavydėti.
Vis tiek tau nederėtų aiškint, su kuo man draugauti.
Žinau. Aš ir nenorėjau.
Aš, regis, išsigandau.
Bet man nederėjo liepti tau rinktis.
Tavo laimei, Ema sureagavo superšauniai.
Taigi...
regis, tu dar gali būti mano vaikinu.
Jei, žinoma, pats to nori.
- Tu jį išsinuomojai? - Ką? Liaukis, ne.
Šiaip jau, taip.
Maniau, pas juos rasiu Bilio Džoelo ir itališko restorano stilių,
bet vis tiek atrodau kaip mano dėdė Selas, išsipuošęs Velykų sekmadieniui.
Lyg būčiau atsidūręs kitoje eroje.
Mes to ir siekėme.
Taip.
Kokias dainas tais laikais tavo senelis mėgo?
Aš nežinau.
Gerai.
Štai jis! Sveikas atvykęs į „Scoglio's“, geriausią itališką restoraną mieste.
- Vajė. - Kodėl tau neprisėdus?
Pala. Ne, ne.
Paduosiu tau šaukštą. Šaukštą.
- Sinjore. - O Dievulėliau.
Mano mėgstamiausias.
Duonos ar sviesto?
Ne, ačiū.
Kodėl anksčiau mūsų čia nesivedei, seneli? Man čia patinka.
Kaip čia gražu.
Atleiskit, kad vėluoju. Čia - nuostabu.
Ar dažnai čia lankydavotės su Džeine, Silvesteri?
Su Džeine, tavo žmona.
Mano Džeinei iš pradžių čia nepatikdavo.
Ji sakydavo, kad jai ši vieta primena
Vakarų Čikagos klubus.
Bet aš ją vis tiek tempdavausi čia,
nes čia gamino geriausius veršienos kotletus Eri Harbore.
Šių žvakių šviesoje ji visad atrodė tokia graži.
Aš nesuprantu. Ko tie vyrukai vėluoja?
Šiandien - svarbi diena.
Negi jie iš viso nepasirodys?
Kodėl? Kokia šiandien diena, tėti?
Atsisveikinimo su „Strata“ vakarienė.
Penktojo cecho vyrukai kyla į aukštesnį lygį.
- Išeini iš fabriko, Silvesteri? - Taip.
- Išmokėjo labai dosnią išeitinę pašalpą. - Tikrai?
Visi iš cecho tokią gavo, nes visą mūsų cechą uždaro.
Ar čia - penktojo cecho vyrukai, seneli?
Taip, plius Makenzis.
Jis „Strata“ nedirbo, bet užtat žinojo žuvingiausias vietas.
Rimtai?
Ar „Strata“ sumokėjo jums visiems?
Taip. Jie nusprendė atverti piniginę, nes atėmė iš mūsų darbą.
Bet tai, greičiausiai, į gera.
Man nepatiko tas purškalas. Kosėjau nuo jo kaip išprotėjęs.
Pala. Koks purškalas, tėti?
Kažkoks hermetikas. Mes juo apipurkšdavom lėktuvus.
- Ar nuo jo susirgai? - Ne.
Mus apžiūrėjo „Strata“ gydytojas.
Pasakė, kad aš tiesiog alergiškas
fabriko dulkėms.
Ir tu juo patikėjai?
Tai nebesvarbu.
Paimsiu tą pašalpą
ir atidarysiu dviračių parduotuvę.
„Silvestro dviračiai.“
Ką manai, Meti?
Manau, puiki mintis, tėti.
Noriu įsitikinti, kad tam pritarsi.
Ta parduotuvė bus tau, Meti.
Vieną dieną ji atiteks tau, žinok.
Man ši mintis labai patinka, tėti.
Labai patinka.
- Patinka? - Taip, tikrai patinka.
Jei senelis sakė tiesą, panašu, kad „Strata“ žinojo,
jog Penktame ceche naudojamas hermetikas buvo pavojingas.
Teisme įrodyti tai bus sunku.
- Taip. - Kodėl?
Todėl, kad įrodymų bazė remtųsi
įvykiais, vykusiais prieš 50 metų.
Tiesa. O tai, kad „Strata“ išmokėjo jiems dosnias išeitines pašalpas,
neįrodo, jog darbuotojų sveikatai buvo pakenkta.
O kodėl jie tai darė?
Mano nuomone?
Jie norėjo, kad išėję darbuotojai būtų patenkinti.
Nes jei jie bus patenkinti, nekels klausimų.
Taip.
Volteriui kažkas negerai.
Mano meile Ateis diena, kai tu mirsi
Aš seksiu tau iš paskos
Eisiu paskui tave į tamsą
Ačiū visiems už tai, kad atėjote.
Nebus akinančios šviesos
Nei tunelių, nei baltų vartų
Mes tik tvirtai laikysimės už rankų
Laukdami kibirkšties
Jei Rojus ir Pragaras nuspręs
Jog jie abu bus patenkinti
Vos tave išvydusi, pažadėjau tau, kad viskas bus gerai.
Aš labai stengiausi.
Dariau viską, ką, maniau, kad reikia.
Bet to nepakako.
Į tamsą
Jei Rojus ir Pragaras nuspręs
Atleisk man.
Jog jie abu bus patenkinti
Viso gero.
Ir nušvis visi ne
Užimtumo ženkluose
Viso gero, Volteri.
Jei šalia nieko nebus, Kai tavo siela iškeliaus
Ar gerai jautiesi?
Tada aš lydėsiu tave į tamsą
Nieko tokio. Tai - tik paukštis.
Tada aš lydėsiu tave į tamsą
Sveika, žvalge.
- Kas čia dabar? - Tyrimas.
Turiu išsiaiškinti, kas buvo tame hermetike,
kuo senelis buvo apnuodytas „Strata“ gamykloje.
Dukrele, gal leisk man tai perimti trumpam?
DARBAS SU KADMIU
Žinau, tai svarbu.
Bet manau, tavo jaunesnei sesutei reikia vyresnės sesutės.
Gerai?
Kaip manai, Volteris dabar - rojuje?
Aš nežinau, Džine.
Kartais man atrodo, jog rojų išgalvojo suaugusieji,
kad mes nesijaustume tokie išsigandę.
Jei atvirai, aš manau, kad Volteris - rojuje.
Manau, kad jis ten laimingas čirškauja su savo šeima,
skanaudamas paukščių ledus mažame paukščių paplūdimyje.
Taip.
Aš tikiu, kad Volteris - rojuje.
Ir aš turiu tavęs atsiprašyti.
Už ką?
Kai man bandydavai kažką pasakyti, aš nekreipdavau dėmesio,
nes maniau, kad mano reikalai - svarbesni,
kad aš daugiau išmanau.
Žmonės su manim nuolat taip elgiasi.
Ir man tai žiauriai nepatinka.
Pažadu tau, kad taip su tavim nesielgsiu.
Kas?
Gavau vandens tyrimo rezultatus.
Tose statinėse - kadmis.
Kadmis yra sunkusis metalas. Aš pažiūrėjau...
Jis susijęs
su demencija.
Dabar aišku, kodėl jam tai prašviesėja, tai aptemsta protas.
Tai - ne vien atminties praradimas.
Hilde?
Kas tau?
Tėti, žiūrėk.
Kadmis - vienas iš „Strata“ naudotų chemikalų.
Pasak jų, jie saugiai atsikratė juo aštuntojo dešimtmečio pabaigoje.
Bet gal jie melavo?
Pala, vadinasi, tos statinės saloje -
jų darbas.
Jei tai - tiesa,
vadinasi, jie slėpė tai ilgus metus, net dešimtmečius.
Už viso to stovėjo „Strata“.
Dešimtmečiais Eri Harboras buvo laikomas saugiu rojaus kampeliu,
mažu miesteliu, apsuptu gamtos ir gaivaus bei švaraus vandens,
vieta, kuriame žmonės su malonumu sutiktų auginti savo vaikus.
Tačiau „Chronicle“ atskleidė, jog mūsų vandens telkiniai atsidūrė pavojuje.
Mažiausiai viename Eri Harboro namų ūkyje rasta sunkiųjų metalų.
Pavojus gresia daugeliui.
Kol kas nežinome, kas nuodija vandenį,
bet visi įkalčiai rodo į didžiausią miesto įmonę -
„Strata Tech Industries“.
Eri Harboro gyventojai turi paklausti,
ką dar jie slepia?
Dukrele, jei senelis susirgo apsinuodijęs kadmiu,
aš nemanau, kad galima jį pagydyt.
Tada noriu, kad jie sumokėtų.
ĮKVĖPTA ĮVYKIŲ, APRAŠYTŲ JAUNOS ŽURNALISTĖS HILDĖS LYSIAK
Išvertė Egidija Tučkuvienė