Ви це серйозно?
Ми просто снідаємо.
Так, у колі сім'ї. Як завжди.
-Як завжди в нашому домі. -Так, ви божевільні.
Доню.
Ти тепер тут живеш?
О боже мій.
Господи.
Чи ні?
Я просто лишився тут, поки мої батьки не домовляться між собою.
Це буде сьогодні.
Тому я хотів би скористатися нагодою й подякувати вам за…
Перестань. Ти так дивно поводишся.
-Бо дякую їм? -Іззі, не треба.
Хай закінчить.
Вибачте, я… Я не знаю, що…
З батьками я ніколи…
-Вибачте, можна… -Так.
І дякую ще раз, що позичили мені піжаму.
Вона така святкова.
Так, авжеж. Без проблем.
Хотів би я залишитися й чимось допомогти,
але мені вже пора і…
Бувайте.
Важливі новини: твій хлопець живе з тобою в одному будинку.
Коментарі будуть?
Та ну.
Годі тобі, Іззі.
-Це просто жарт. -Вибач.
Про це писати не можна.
Тату.
Треба дізнатися, що на тому острові.
ВПС США ПІЛОТИ ЯКАМА
ЕРІ-ГАРБОР
БОРТОВИЙ САМОПИСЕЦЬ НЕ ВІДКРИВАТИ
ЦЕ ЩЕ НЕ КІНЕЦЬ ХТО НАСТУПНИЙ?
Додому до темряви
ОЗЕРО ЕБЕНТРІ
Я знайшла цей острів за координатами з плану польоту.
Я точно знаю, куди летів Генк.
Можна добратися туди на дідусевому катері.
Це недовго.
Ми домовилися не говорити про Річі Файфа.
Це було до того, як ми почули його ім'я в чорному ящику.
Мамо, ти ж знаєш, яка важлива ця зачіпка.
Тобі знову сняться жахи?
Ні.
-Не про це. -Ясно.
Треба розкрити таємницю Річі.
Він щось сказав Семовому татові про острів,
думаю, саме тому його викрали.
Знаєш що? У тебе немає доказів.
Тому їх треба знайти.
Тату, слухай.
Тут щось є. Я точно знаю.
МОЖНА ПРОЙТИ?
МАБУТЬ, ТАМ БОЛОТО
Знаєш що?
Я обіцяв мамі побути вдома й наглянути за дідусем і Джинні,
щоб вона могла піти на роботу.
-Це… Це справедливо. -Тату,
думаєш, репортери «Бостон ґлоуб» сказали б:
«Я не можу взяти інтерв'ю в священника.
Я не можу розгадати найбільшу таємницю нашого покоління, бо маю вигуляти пса».
Я ж просив тебе не дивитися цей фільм.
-Ти порівняла мене з псом? -Ні!
Але це дуже важливо.
Ти можеш сьогодні попрацювати з дому?
О ні. Не дивися на мене як Кіт у чоботях.
Ти гірша за Волтера.
Я теж зроблю вибір і погоджуся з мамою.
Вибач, доню, але це зачекає.
Добре, гаразд.
Що?
Я попрацюю з дому, а ви розбирайтеся із зачіпкою.
Дякую, мамо. Ти найкраща мама у світі. Ти номер один.
Я казала, що ти сьогодні красуня?
-Надзвичайна! -Добре.
Ти як промінь світла!
-Ти знайшла наші рюкзаки? -Їх хтось підкинув.
-Добре. -Як застереження.
Але я хочу поговорити з вами не про це.
Знаю. Тому пропустимо ту частину, де я не хочу цього робити,
перейдемо одразу до тієї, де ти мене переконуєш.
Ви не проти покататися на катері?
-Я візьму таблетки від захитування. -Аякже, бери.
БЕЗКІНЕЧНЕ ЛІТО
У штаті Вашинґтон права на катер можна отримати з 12 років.
Після дня народження я теж зможу.
Е-е, попереду щось є.
Щось велике. Зупиніть катер.
Що це?
-Схоже на якийсь риф. -Риф.
-На прісному озері? -Так і знав, що тут акули.
-Донні, це не акула. -Це не може бути риф.
Ти молодець.
-Ми могли сісти на мілину. -Бум.
Воно на кілька метрів під водою.
Останнім часом багато дощів. Рівень води в озері піднявся.
Прошу, не кажіть, що це через зміну клімату.
Добре. Це тому що довкілля
наближається до катастрофічного, майже біблійного кінця.
-Що? -Добре,
кинемо якір на тому піщаному пляжі.
Тепер ясно.
Мамо, хочеш посипки на морозиво?
Так, будь ласка. Люблю посипку.
Усе! Я думала, ми граємося.
Ой-ой.
Іди туди, я тут усе приберу. Вибач.
Так.
Алло. Що… І ви не можете завезти їх сюди…
Ні.
Добре.
Кажете, кур'єр привіз мені термінові документи
у вихідні в офіс, а ви не можете їх перенаправити,
і я мушу розписатися за них сама?
Власноручно.
-Я буду посипку. -Іззі.
Я не можу замовити їх на інший день, вони потрібні мені в понеділок,
а я вдома сама й наглядаю за двома людьми…
Ні, в мене немає дружини, яка за ними нагляне.
Я і є дружина.
Будь ласка.
Допоможи.
-Ні. -Будь ласка!
Мамо, я через пів години зустрічаюся з Еммою.
Зачекайте, будь ласка.
Це хабар?
Так, візьми. Але нагадай, щоб я тобі пояснила,
чому жінки часто погоджуються на невигідні для них умови.
Дякую. Я приїду одразу як зможу. Попросіть кур'єра не їхати.
Це у справі «Вотт» і тата Тріп. Це важливо, інакше я б не поїхала.
-Знаю. -Дякую.
Люблю тебе. І пам'ятай, тут не тільки Джинні.
Поглядай за ним також.
Так.
ЕММА ВИБАЧ ЗА ВЧОРАШНЮ ПОВЕДІНКУ.
ПОБАЧИМОСЯ?
ПРИХОДЬ КРАЩЕ ДО МЕНЕ.
…ведмідь.
Добре, що ти вдома.
Великий ведмідь.
-Женеться ведмідь. -Що таке?
-Що? -За мною женеться!
Слухайте.
Ми з Френком оглянемо острів,
а ви будьте тут.
Стривай.
Що?
Гільде, треба перевірити, чи там безпечно.
Але ж ніхто не знає, що ми тут.
А ми не знаємо, що там. Правда ж?
Поки не дізнаємося, вам безпечніше бути тут.
Ми з Френком швидко все оглянемо,
і якщо тут безпечно, повернемося
й візьмемо вас. А поки що будьте тут.
-Тату… -Ми наробимо знімків
і розповімо вам про все, що побачимо.
Це наша стаття.
Наша зачіпка.
Я ррозумію, що ти сердишся.
Я розумію. Але я твій батько.
Поки ми не припливли сюди, я не знав, що думати.
А тепер я відчуваю, що треба спершу все перевірити.
Крім того, ти будеш тут моїми очима й вухами.
Раптом щось побачиш чи почуєш – повідом мені.
На, подивися.
Це рації з великим радіусом, тож ми весь час будемо на зв'язку.
Добре? Ти згодна?
-Скажи «так». -Так.
Давай руку.
Не бійтеся. Ми скоро повернемося.
Поглядайте одне за одним.
Розказуйте про все, що побачите.
Як на мене, то можете не спішити.
Дякую, що прийшла. Я, на жаль, не можу вийти.
Вибач мені.
Що? Ні, це ти вибач.
Ні, Іззі, твоя правда. Я поводилася дивно.
-Я тебе уникала. -Так.
Я знаю, що ви з Ітаном пара,
і я не хочу вам заважати. Я просто…
Я думала, може, ти знаєш,
що подобаєшся мені.
Дуже подобаєшся.
Поки Ітан не повернувся, я думала, що теж тобі подобаюся.
Але тепер я не знаю.
Так що я, мабуть, просто висловлюю так свої почуття.
Піду подивлюся, що там робить сестра.
Ану ж вона варить макарони чи лізе пальцями в розетку.
Джинні?
Дідусю?
-Чорт. -Що таке?
Джинні й дідусь кудись пішли.
Крем від засмаги і спрей від комарів.
У тебе багато багажу.
Може, твій дрон відлякає комарів.
Знаєш, скільки хвороб розповсюджують комарі?
Знаєш, як енцефаліт впливає на мозок?
Я бачу, як медичний сайт впливає на мозок.
Жаль, мені не видно, що вони там бачать.
-Гільде. -Не можна просто так сидіти.
-Нічого не видно. -Я туди не піду.
Я також.
ДРОН
Може, й не треба.
Думаєш, усе гаразд?
Просто у мене якесь дивне відчуття.
Цікаво, хто встановив бар'єр в озері?
Так.
Ну, знаків немає,
тому тут дозволено бути, ми нічого не порушуємо.
Що ж, ходімо далі.
Алло.
Тату, прийом.
Тату, чуєш мене?
Я тебе чую. Усе гаразд? Прийом.
Ви що-небудь бачили?
Ні, нічого. Нема що повідомити.
Зрозуміла.
Ти така ботанка.
Я ботанка? Він привіз дрон.
Авжеж привіз. Хто я, по-твоєму, такий?
Це татів. Він навчив мене ним керувати.
Можна політати над деревами й подивитися, що там.
-Як ним керувати? -Обережно, без різких рухів.
Дай спробувати. Дай!
Це не іграшка, а дорога техніка.
Що ж, полетіли.
Тут так гарно.
І порожньо. Можеш спуститися?
Чи, може, збільшити.
Там нема збільшення. То у фільмах буває.
А оця кнопка?
Здуріла? Я керую!
-Чекай. Це будинок? -Де?
-Я просив не чіпати. -Я не чіпаю.
А чому він так робить? Я втрачаю сигнал.
-Набирай висоту! Вище! -Донні, вгору!
-Він падає. -Я намагаюся!
-Вище! -Кнопки не працюють. Ні!
О боже!
Це не я.
Джинні! Містере Ліско!
Джинні!
Містере Ліско!
Батьки поїхали. Машину взяти він не міг.
Це ж добре. Вони десь недалеко.
СИГНАЛУ НЕМАЄ
-Що сталося? Він поза зоною досяжності? -Тільки не це.
Батарея сіла?
Вона була на 100%.
Я тільки раз таке бачив. Думаю, це геозона.
Що?
Геозона. Вона невидима, як Wi-Fi, але дрони її перетнути не можуть.
Я натрапляв на таку біля аеропорту.
Дрон просто впав на землю.
У зонах охорони коло урядових будинків, аеропортів
і на великих спортивних матчах дронам літати не можна.
Стривай. У 80-ті роки геозони існували?
Ти нормальний? Дронів у 80-ті не було.
Навіть справжніх відеоігор не було.
Тобто її створити недавно.
Значить, там точно щось погане.
І його намагаються приховати.
Це правильний слід.
-Тато мене вб'є. -Так.
Куди це ти?
Ти сам сказав.
Тато тебе вб'є. Треба забрати дрон.
Френк і твій тато сказали нам бути тут.
Френк – поліцейський. Тому іти звідси – незаконно.
Ми бачили, де він упав. Сходимо його знайдемо
й швидко повернемося. Вони й не знатимуть.
Навіть не знаю.
Здається, я тут уже бував.
Френкі!
Тут побудували серйозну інфраструктуру.
Але навіщо?
Я начебто бачила річку. Знайдемо її – знайдемо дрон.
Давай швидше. Не хочеться тут довго бути.
Мабуть, сюди.
О ні.
Ні, ні. Це недобре. Недобре.
У вас усе гаразд? Прийом.
Гільде, чуєш мене?
Відповідай.
Прийом.
Що там з катером?
Усе гаразд. У нас усе добре. А у вас як?
Ми щось знайшли.
У лісі прокладена труба. Не знаю, куди вона веде,
але це значить, що острів для чогось використовувався.
-Стій. Бачиш оце? -Що там?
Тату, що там таке?
Френк думає, що побачив щось. Чи когось.
Стривай. На острові ще хтось є?
Не знаю. Мабуть, тварина.
Ми перевіримо. Не відходьте від катера.
Гільде, де ми?
Як нам повернутися назад?
Я не знаю.
Моя Джейн.
Я розумів, що не рівня їй,
але чомусь я їй сподобався.
Я найщасливіша людина у світі, правда?
Пам'ятаю наше перше побачення.
Я так нервувався, що пролив червоний соус на білу сорочку.
Офіціантові стало так мене жаль,
що коли я вийшов у туалет, він позичив мені свою.
Потім піаніст заграв ту пісню,
ми танцювали.
Мені було добре, як удома.
Вона чудово танцювала.
Побачиш. Їй сподобається.
Ось їде автобус.
Добре. Так.
«ЕРІ-ГАРБОР ТРАНЗИТ»
Пам'ятаю, ми бачили галявину, перш ніж дрон упав,
тобто нам…
сюди.
Гори справа, річка зліва.
Гільде!
-Що? -Спитай у тата.
Тату, прийом. Це Розвідниця.
Тату! Тату, прийом.
Що, як з ними сталося щось погане?
-Тату, прийом. Це Розвідниця. -Чи хтось поганий.
Френку!
Нічого.
Швидше. Треба знайти дрон твого батька
й повернутися до катера, поки не почалася гроза.
-Отам. -Де?
Що скажеш? Думаєш, це мисливець?
Де там.
Якщо вважаєш його мисливцем, ти надто довго жив у місті.
Чекай. Ось він.
Рухається швидко, ніби щось шукає.
А може, він щось знає. Знає, що тут таке.
Можливо. Краще вертаймося до дітей.
Так, давай швидше.
Знайоме місце.
Дрон десь неподалік.
Це бункер часів Другої світової?
Не думаю, що німці вторгалися в штат Вашинґтон.
-Треба зайти всередину. -А може, ходімо до катера?
«Коли гримить грім – швидко всі в дім». Правила дівчат-скаутів.
Ти була в скаутах?
Ні,
але читала їхні правила,
коли працювала над статтею в Брукліні.
Викривала тих, хто отримує прибутки з продажу печива.
А якщо той, хто був у лісі, сховався тут?
Я туди не піду нізащо.
Хоча мене можна переконати.
Тут погана енергія.
Стійте.
-Куди вона йде? -Не знаю.
-А що робить? -Не знаю.
-Вона в безпеці? -Хочеш перевірити?
Не хочу я перевіряти. Сам перевір.
Там темно.
Що це?
Що там таке?
Ідіть побачите.
Це якась лабораторія.
Але здається, люди, які тут працювали
хтозна над чим,
утекли й усе покинули.
Досліди на тваринах?
Чому все отак покинули?
Мабуть, ходімо звідси.
Гільде?
Це не Френк і не твій тато.
Що він робить?
Не хочу знати.
Що ти собі думала?
Ти лишилася вдома, щоб наглядати за ними.
Як ти могла запросити Емму?
Ти постійно змушуєш мене сидіти з ними, коли кудись ідеш.
Це несправедливо. Ми сім'я, кожен повинен допомагати.
Ага, крім тата й Гільде. Їхня робота – найважливіша,
важливіша за тебе, мене, Джинні й дідуся.
Вони завжди шукають матеріал для статті,
коли в мене є інші справи.
Ніби демократія загине,
якщо я поспілкуюся з друзями.
-Здається, він пішов. -Ходімо до катера.
А дрон? Він же десь близько.
На сьогодні досить, Гільде. Хай лишається в лісі.
Що це?
Стривай. Це мапа?
Кажеш, що ми шукаємо татів дрон,
а сама весь цей час шукаєш хрестик на мапі?
Так не можна.
Ти про це знав?
Я думав, можна оглянути територію, шукаючи твій дрон.
Я не думав, що ти просто брешеш.
Стаття для тебе важливіша, ніж ми.
Неправда.
Просто те, що побачив Семів тато до катастрофи,
може допомогти нам знайти Річі,
а якщо ми цього не зробимо, то хто зробить?
Френк і твій тато. Хай вони цим займаються.
Я бачив твоє ставлення до інших людей.
Ти робила все, щоб знайти інформацію, не зважаючи на жертви.
Але…
Я не думав, що ти так поставишся до мене.
Хлопці.
Чекайте! Хлопці!
Донні!
Спун!
Хлопці, де ви?
Гільде!
Агов, діти!
-Думаєш, вони в катері? -Не знаю. Треба перевірити.
Гільде!
Діти!
Гільде!
Гільде, Донні, Спун!
Гільде, чуєш? Прийом!
Донні, Спун, чуєте мене? Прийом!
У мене нічого.
Де ж вони?
Може, вирішили сховатися в лісі?
Ні, ні.
Я знаю Гільде, і вона може бути лише в одному місці.
Гори справа, річка зліва.
Онде мій красень.
Ти готова?
О! Ти нарвала квітів?
Можна нарвати оцих.
Який ти розумний, Метті.
Знаєш, як мама любить рожеві.
Гарні квіти, правда ж? Зірвемо ще.
Гільде!
Чуєш мене?
Діти!
Гільде!
Вони точно пішли туди?
Ой-ой.
Думаю, так.
-Діти! -Гільде!
-Містере Ліско! -Френку!
Слава богу. Ви тут.
Стривайте. Де Гільде?
-Ми, типу… -Де вона?
Ми, типу, посварилися.
Я думав, вона піде за нами.
Вибачте, містере Ліско.
-Вона шукає хрестик на мапі. -О боже.
Так, ходімо.
Тату!
Це ти?
Френк?
Там хтось є?
Що таке?
Щось не так. Мотор заглух.
Мотор не завівся, Арт.
Закінчилося пальне. Не може бути.
Так, дякую.
О боже. Тріп вишле поліцейських на пошуки.
Емма була у веломагазині. Там їх немає.
Де ще вони можуть бути?
Які ще місця дідусь пам'ятає в місті?
Не знаю, мамо.
Я не маю таких широких знань про його інтереси, як Гільде.
Ми з ним не такі близькі, як усі ви.
Вибач. Я просто… хвилююся.
Тебе ще щось тривожить?
Джинні й дідусь зникли через мене. Хіба цього не досить?
-Я завжди все роблю не так. -Доню.
Не знаю. Просто…
я почуваюся самотньо навіть у сім'ї.
Ніби мені ніде немає місця.
І ніхто мене не розуміє.
Я тебе розумію.
Ясно?
Ясно.
Алло.
Боже мій. Ходімо.
Так.
Чого ти тут ходиш сама?
А ви чого тут ходите?
Я тут через це.
Коли знайома з департаменту транспорту прислала нам запис,
я кілька разів його переслухав.
За інформацією про повітряну швидкість і напрям руху,
яку Генк Ґілліс надав диспетчеру,
я відстежив курс його польоту
до цього острова.
А ти чого тут?
З цієї ж причини.
Що за позначки?
Сектори, які я вже оглянув.
Я не розумію. Навіщо ви це робите?
Ви думали, Семів тато зумисне розбив літак.
Знаю. І я помилявся, Гільде.
Тому я тут.
Я в неоплатному боргу перед Семом,
але принаймні
можу спробувати дізнатися, що сталося з його батьком.
Щоб Сем зміг пройти слідами батька.
Сем сказав, що переїхав у резервацію,
щоб жити на землі предків.
-Там йому було спокійно. -Так.
Сем не зобов'язаний простити вас.
Знаю.
Я на це не заслуговую.
Гільде! Слава богу, ти ціла.
Тато?
Що ти тут робиш?
Намагаюся спокутувати провину
перед Семом.
Як мені сказав син.
Гільде, чого ти тут?
Я просив тебе бути біля катера.
Знаю. Вибач. Але я мусила дізнатися, що там.
Щодо чого Річі не помилявся.
Розумію, доню.
Я теж хочу про це дізнатися. Іди сюди.
-Ти це чуєш? -Так.
Ходімо.
-Доню! -Мамо!
О боже.
Дуже дякую, що подзвонили мені.
Я побачив, як вони тут блукають.
ІТАЛІЙСЬКИЙ РЕСТОРАН «СКОЛІО»
З тобою все гаразд?
Добре.
Він був тут.
Що?
Ох, Сил.
Тату, а якщо Семів тато побачив оце?
От чому гинуть птахи.
Тільки вони можуть долетіти до тієї води.
А чому загинула риба?
Ставок дуже далеко.
Покажи мапу.
Вода зі ставка потрапляє в озеро, що оточує цей острів.
Ми п'ємо цю брудну воду.
Треба взяти проби.
Так, я піду.
Френку, відведи дітей до катера. Зустрінемося там.
-Добре. -Зі мною все буде гаразд.
-Ховаймося. -Швидше. Під дерева.
Швидше. Мабуть, це патруль.
Швидше, Гільде. Забираймося звідси.
НА ОСНОВІ РЕПОРТАЖІВ ЮНОЇ ЖУРНАЛІСТКИ ГІЛЬДЕ ЛИСЯК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк