Riči?
Žinojau, kad rasi mane.
Padėkit! Ne!
Riči!
- Širdele. - Širdele.
- Viskas gerai. - Kas nutiko?
Vėl tas sapnas?
Nebijok. Viskas gerai.
Ateik čia. Mes - šalia. Gerai, žvalge. Mes - šalia.
Gal nori apie tai pakalbėt?
Ne.
Man dėl jos neramu.
Nuo tada, kai iš ežero ištraukė tą furgoną.
Taip, suprantu.
Jau beveik metai. Maniau, jai praeis.
Kai Niujorke nutikdavo kas baisaus, ji nė nemirktelėdavo.
Buvau ėmusi galvoti, kad gal ji kokia sociopatė ar ką.
Aš rimtai.
Ji tada buvo mažesnė. Manau, ji tiesiog mažiau suprato.
O gal ši byla pernelyg ją sujaudino?
Gal tegu ji užsiima tuo, kuo užsiima jos amžiaus vaikai.
Po teisybei, ji pati nepalieka tos bylos.
Gal jai tiesiog reikia daugiau pusiausvyros gyvenime.
- Nebūti tokia darboholike. - Taip.
Gera žinia yra ta, jog labai gali būti,
kad ji - ne sociopatė.
Girdi?
Pusryčiai.
Ar kas nors naktį girdėjot sprogimą, o gal matėt ryškų blykstelėjimą?
- Maždaug apie 2.30 val. - Hildės valandą.
Na, šeimynėle. Kas džiaugiasi, kad šiandien - mokslo metų pradžia?
- Aš. - Tu?
- Taip. Dievinu mokyklą. Labas. - Dievinu mokyklą.
Dieve, eikit į kambarį. Aš kone ilgiuosi jūsų barnių.
Rimtai, tėti? Apie pikniką?
Už tuos dribsnius, kuriuos atsisakai valgyti, turi kažkas sumokėti.
Todėl prašau valgyti brangius dribsnius.
- Piknikas? - Taip.
Darbas yra darbas, žvalge. Patikėk manim.
Negalim spjaut į jokį darbą dabar, kai senelis apsigyvens su mumis.
Tokie štai reikalai.
Gerai. Tėti, aš čia pagalvojau.
Kai senelis įsikurs čia, gal nuvyksim į Portlandą
pasiaiškinti, kas sumokėjo pagrobėjui?
Gal mes kažko nepastebėjome?
Hilde, aštuonis mėnesius tikrinome savo versijas,
ir visos nepasitvirtino.
Širdele, nuveikei svarbų darbą.
Aptikai įkaltį, ir todėl Semą paleido į laisvę.
Turėtum tuo labai didžiuotis.
Mes tavim didžiuojamės. Todėl mes su mama
- priėmėme svarbų sprendimą. - Taip.
Ričio Faivo byla oficialiai užverčiama.
- Ačiū Dievui. - Ką?
Suprantu, kad tau tai - svarbu.
Žinoma, kad suprantu. Man tai irgi svarbu.
Bet tavo istorija išgarsėjo visoje šalyje, tiesa?
Visi, kas turi TV ar internetą
apie tai sužinojo, įskaitant Ričį.
- Bet, tėti, jis galbūt vaikšto sau. - Pagalvokim.
Žinai, jei Ričis būtų gyvas, jis būtų tai perskaitęs.
Jei jis iki šiol negrįžo namo, vadinasi, tam yra priežasčių.
- Ką nori pasakyti? - Gal jis nenori rodytis?
Gal jam dabar - gerai.
Arba tavo teorija - neteisinga, ir jis M-I-R-Ę-S.
- Ize. - Vadinasi, žuvys suvalgė jo K-Ū-N-Ą?
Klausyk.
Bet kuriuo atveju, imkis naujų temų.
Rimtai, padaryk pertrauką, imkis paprastų vaikiškų užsiėmimų.
Supranti?
Paklausykit.
Šis pokytis - svarbus mums visiems,
kas turit kokių klausimų ar nuogąstavimų dėl to, jog senelis gyvens su mumis?
- Ize, sakyk. - Neturiu ką.
Ką manai apie tai?
Džine, ar nori ko nors paklausti, širdele?
Ar senelis pasveiks?
KEISTAS ORAS, SPROGIMAI... KAS TOLIAU?
Padaryk pertrauką. Tau reikia išsimiegoti.
Supranti?
ERI HARBORO VIDURINĖ
SVEIKINAME PERĖJUS Į AUKŠTESNĘ KLASĘ!
Visleryje buvo nuobodu.
Kartoju tėčiui, kad žiemą reikia važiuot ten, kur šilta.
Mes pagaliau šiemet vykom į Meksiką.
Sveika, Ize.
Kur vykot atostogų?
Vėl į fotošopintą Paryžių?
Ne. Niekur nevykom.
Mano senelis serga. Tad šiemet niekur nevykom.
Bet šiaip mes keliaujam į šaunias vietas, taigi...
„KOVOTOJAI UŽ TIESĄ“ THE MAGIC HOUR CHRONICLE
Šiandien reikia prikviest 200 prenumeratorių.
Sveiki, ar prenumeruojate „The Magic Hour Chronicle“?
Mokiniams taikoma nuolaida.
Sveiki, ar prenumeruojate „The Magic Hour Chronicle“?
Mokiniams taikoma nuolaida.
„Kovotojai už tiesą“?
Ji susireikšmino vien dėl to, kad jos straipsnelį
išspausdino „The New York Times“.
Šiaip jau, jį perspausdino keli nacionaliniai laikraščiai.
Tai kas? Niekas laikraščių nebeskaito.
Tuomet jums įdomu bus sužinoti, kad karas prieš spaudą
padidino susidomėjimą tiriamąja žurnalistika.
Tiesa, bičiuliai?
Skubi į pamoką?
Taip, ponia.
Ar prenumeruojate „The Magic Hour Chronicle“...
Eik.
ERI HARBORAS
ADVOKATĖS BRIDŽIT M. DŽENSEN KONTORA
Pažadi tyliai elgtis, kol mamytė dirbs?
Po kelių dienų keliausi į mokyklėlę,
todėl pasimokyk piešti, gerai?
Sveika. Atsiprašau.
- Sveika. - Atsiprašau.
Gal pasirašysite peticiją už direktorės Kim Kolins nušalinimą?
„Už kriminalinio nusikaltėlio slapstymą ir sukeltą pavojų vaikų gyvybėms.“
Tikiuosi, čia - pokštas.
Tikrai nesirašysiu. Ačiū.
Tie Liskai.
Aš gerbiu jūsų konstitucinę teisę rinkti parašus,
tačiau mano darbo vietoje ši teisė negalioja.
Taip, žinoma.
Geros dienos. Eime, dukrele.
Ji susireikšmino vien dėl to, kad jos straipsnelį
išspausdino „The New York Times“.
Mūsų štabas. Čia rašome mūsų straipsnius.
Šauni troba, tiesa?
Aprašęs pakankamai daug įvykių, nebetiki stebuklais.
- Ką tai reiškia? - Nieko, dukrele.
Nuostabi slėptuvė.
Hilde, kas tau?
Mano tėvai prašo palikti Ričio Faivo bylą.
Bet aš manau, kad kažkas įvyko miestelyje, ir todėl jį pagrobė.
Todėl mes tikrinsim visas versijas, kol vieną dieną...
- Pasiduosim? - Ne.
Kol mūsų tyrimas nuves mus iki jo.
O, ne.
Negerai.
Pastarosiom dienom daug lijo. Gal užpylė.
- Hilde. - Nagi.
Išimkime juos iš čia.
PAGROBIMAS ERI HARBORE
Visų pirma, reikia išsiaiškint, ar buvo pranešta
apie sprogimus ar blykčiojimus miestelyje po šios nakties.
Kalbi apie žaibą ir griaustinį? Byla baigta.
Ne, tai nebuvo žaibas ir griaustinis. Kažkas didesnio.
Šis sezonas Eri Harbore - lietingiausias.
Ir tai gali kartotis.
Dėl klimato kaitos
stiprios audros kyla ten, kur anksčiau nekildavo.
Ne, bičiuliai. Tai buvo kažkas kito.
Aš net pabudau. Garsas buvo didelis.
Panašu į kažkokį sprogimą ar panašiai.
- Skambinkim į vandens ir elektros įmonę. - Puiki mintis.
Einu pasikalbėt su Trip.
HOLMSO APYGARDOS ŠERIFO SKYRIUS
Neįprasta, jog slėgio zona nusikeltų taip toli Atlanto vandenyne.
- Sveiki, pone Mortonai. - Labas, Hilde.
Čia - pilna darbo. Tu...
Jokios kavos, panelyte.
- Sveika, Trip. - Sveika.
Tiksliau, pone šerife Džonson. Ponia.
Man reikia tavo pagalbos.
Kodėl visi į mane spokso?
Negali jų kaltinti.
Nepamiršk, ką padarei šerifui Brigsui.
Siaubas.
Be to, pas mus - svečias, tad visi sudirgę.
Kas toks?
Klausyk, ateik vėliau, nes...
- Šerife Džonson. - Taip?
- Galima jus porai žodžių? - Žinoma.
Kieno tu?
Aš - Hildė Lisko, reporterė.
Tik pasakyk, ar buvo pranešta
apie sprogimą ar blykstelėjimą šiąnakt, apie antrą valandą?
Šerife Džonson, tik nesakykite, kad nutekinate informaciją šiai...
- mažai asmenybei? - Pone, aš - spaudos atstovė,
- ir mes turim teisę... - Žinoma, kad ne.
Mes iškviesim jos tėvus, kad atvyktų jos paimti.
Puiku.
Malonu buvo susipažinti, pone...
Raterfordas.
- Čia - vardas? - Taip, ne.
Ne, jūs neturite vardo ar ne, jūs nenorite man jo sakyti?
Hilde.
Eime.
Kas jis toks?
Nebegali čia vaikščioti, Hilde.
Aš - dabar šerifė, ir mano atsakomybė - didesnė nei anksčiau.
Kokia gi?
Visų pirma, turiu taikytis su dideliais ego.
Tas tipas - tavo bosas?
Valstijos generalinis prokuroras atsiuntė jį po Semo atvejo.
Jis jam turi pateikti ataskaitą.
- O kas toliau? - Ponia.
Tada jis spręs, ką pašalint iš pareigų.
Taigi, kažkuria prasme jis - mano bosas.
Vos tik gavau tikrą valdžią į rankas,
iškart man atsiuntė aukštesnių pareigų tipą, panašų į buvusį bosą.
Tau nereikia boso.
Tu - pati bosas.
Tiek to.
Pasakyk man, ar buvo pranešta apie kokį keistą įvykį šiąnakt?
Nebūtinai čia.
Galim susitikt slapčia,
- kaip filme „Visa prezidento kariauna“. - Klausyk.
Juk žinai, kaip tave gerbiu.
Labai didžiuojuosi tuo, ką darai.
Bet tavo šaltiniu aš nebebūsiu.
Hilde! Atleisk man.
Rimtai? Man tave dabar vytis?
Hilde!
Liaukis. Juk pati supranti.
Šiame miestelyje mes su tavim - svarbios,
ir privalom išlaikyt šią padėtį.
Mums taikomi skirtingi standartai.
Būtent todėl negalime pasitraukti.
Dabar - sudėtingas metas. Raterfordas stebi kiekvieną mano judesį.
Jei būčiau sustojusi kaskart, kai mane kas nors išgąsdindavo,
nieko nebūčiau išsiaiškinus.
Aš gavau, ko norėjau. Kad žmonės imtų į mane žvelgt rimtai.
Bet man tapo sunkiau, nes niekas su manim nekalba.
- Supranti mane? - Taip. Suprantu.
Atleisk man.
Šiąnakt sprogo transformatorius mano tėčio ūkyje.
- Netyčia? - Jis taip nemano. Bet, Hilde,
reikalai - kur kas rimtesni, nei mes su tavim ir mudviejų santykiai.
Jei išaiškės, kad aš tau nutekinu informaciją,
mane išmes iš darbo, o tada mūsų darbas neteks prasmės.
Viskas tiesiog grįš į senas vietas.
Bet aš galiu padėti tau ir tavo tėčiui...
Nereikia. Hilde, aš tavo šaltiniu daugiau būt negaliu.
Privalau kuo geriau vykdyt savo pareigas ir jas išlaikyti.
Atleisk.
DŽONSONO ŪKIS
Sveiki, pone Džonsonai. Aš - Hildė Lisko.
Žinau. Mano duktė daug kalba apie tave.
Be to, pažįstu dar ir tavo senelį.
Galiu padaryt kelias nuotraukas „The Magic Hour Chronicle“?
Pyškink.
Manote, kad į jį trenkė žaibas?
Jie nori, kad atrodytų taip.
- Kas tie „jie“? - Vyrukai iš „Wott Management“
Jau kelis mėnesius mane įkalbinėja parduoti žemę,
bet sakiau jiems, kad neparduosiu.
Kol gyvas.
Atmečiau jų pasiūlymą aną savaitę.
Jie liovėsi skambinę.
Staiga čia ėmė skraidyti sraigtasparniai, žemai,
baidantys mano gyvulius, gąsdinantys mane.
Viename savo lauke radau net kelias negyvas karves.
Dabar - šitai.
Juk taip negalima. Versti jus parduoti savo žemę.
Taip, negalima.
Bet jie ėmė spausti mane kažkokiais teisiniais dalykais.
Tu, spėju, gero advokato nepažįsti?
ADVOKATĖS BRIDŽIT M. DŽENSEN KONTORA
Jei kils klausimų, skambink.
Paruošiu dokumentus iki savaitės pabaigos, kad pasirašytum.
Gerai? Gražios dienos.
- Labas. Kaip tu? - Sveika.
Gerai. Smagu tave matyti.
- Sveiki, Makenzi. - Sveiki.
Hildė man šiek tiek pasakojo apie jūsų atvejį,
kad ir kaip keistai tai skambėtų, nes ji - vaikas.
O, ne.
Žinau tokių mergaičių, kurios ne pagal amžių subrendusios.
Prisėskite.
- Čionai. - Ačiū.
Ačiū.
Taigi.
Mūsų šeima šį pieno ūkį turi jau
kiek, apie 50 metų, tiesa, tėti?
- 53, jei tiksliai. - Tai bent.
Šiuo metu pats mažai ūkininkauju,
tačiau daržinę naudoju gyvuliams gelbėti.
Prieš porą mėnesių
ūkį panoro įsigyti ši įmonė, „Wott Management“.
Gal ten nori statyti savo padalinį ar ką.
Gerai, kai atsiranda pirkėjų, bet...
Vajė... Dievuliau, didžiuliai pinigai.
Ypač šiems kraštams. Kur kas aukščiau rinkos kainos.
- Tai kokia kliūtis? - Aš.
Aš nenoriu parduot ūkio. Niekada.
Nesupykite, bet už tokius pinigus
lengvai įsigytumėte kitą ūkį ir dar liktų.
Na...
Pinigai - ne esmė.
Matot, kai mano tėvas įsigijo šį ūkį, tai buvo...
Juodaodžiui tokį ūkį turėti buvo didelis reikalas.
- Taip. - Aš ten gimiau ir užaugau.
Atleisk, nežinojau, kad tu čia augai.
Ne, aš ten neaugau.
Senelis mirė, kai dar mokiausi vidurinėje,
tada visa šeima persikėlėme, nes tėtis perėmė ūkį.
Su šia vieta susiję daug prisiminimų.
Ta žemė - kaip šeima.
Jiems nepatiks,
bet aš galiu surašyti atsisakymo laišką.
Mes jį jau rašėme.
Jie ėmė grasinti išimtiniu nusavinimu.
Išimtinis nusavinimas?
Ar jie - valstybinis rangovas?
Tikriausiai.
Ką dar žinote apie „Wott Management“?
Nesu apie juos girdėjęs.
Internete irgi nieko neradau.
Ar, pritaikę šią nusavinimo teisę, jie iš tiesų gali išmesti mus
iš mūsų pačių žemės sumokėję grašius?
Deja, tai įmanoma.
Tačiau mes neleisime, kad tai nutiktų.
- Mergaitės, jie atvažiavo. - Vajė.
Seneli!
Nepargriaukite jo. Ramiau.
Ačiū.
- Sveikas sugrįžęs namo, seneli. - O kas ši mergaitė?
Mamyte?
Ateik čia, kad ir kas būtum.
Parodykime seneliui naują jo kambarį.
Trys, du, vienas.
Ką manai, seneli?
Jos čia neturi būti.
- Ką? - Ne.
Tau patiks. Aš išbandžiau.
- Labai patogi. - Ne.
Jai čia ne vieta.
Ne. Patrauksiu lovą.
- Tėti, liaukis. Ką darai? - Jos čia neturi būti.
Leisk man. Stok. Liaukis.
Gal jis nori savo seno kambario?
Gal jam galim atiduot Džinės kambarį, o ji gali miegot su manim?
Tu - labai maloni, širdele, bet žinai, ką?
Senelis negali lipti laiptais. Jam jie - pavojingi.
- Gal įjunk muziką. - Tikrai?
Prisėsk.
Štai taip.
Gerai?
- Atnešk tau ko nors? - Ne.
- Gerai. - Gal pašokim, seneli?
Štai taip.
Viskas gerai.
KODĖL „WOTT“ GRASINA TRIP TĖČIUI?
AR TEN KAŽKAS DAR BUVO?
RIČIS FAIVAS: KĄ MES ŽINOM?
- Kas tau, žvalge? - Nieko.
Galvojau apie tai, ką pasakei.
Kad galbūt Ričis nenori grįžti.
Hilde. Liaukis, prašau.
- Prašau. - Kas, jei taip nėra?
Kas, jei...
Kas, jei jis jau čia?
Apie ką tu?
Ar jautiesi kartais lyg tave kas stebėtų?
Ar būna toks jausmas?
Ne.
Gerai.
Ką rašai?
„Kaip būti vaiku“.
O tu ką rašai?
4 SKYRIUS RIČIS FAIVAS GRĮŽTA
Apie krabus.
Sakei, apie moliuskus.
Taip, moliuskus. Taip ir sakiau.
Kurgi ne.
Atsiprašome.
Sveiki. Kas jūs?
Aš - Hildė Lisko. Čia - Donis, o čia - Spunas.
Tai per mus buvusi bibliotekininkė atleista iš darbo, nes padėjo pagrobėjui,
bet tikimės, kad jums seksis geriau.
Nebent esate teistas už nusikaltimą,
tokiu atveju siūlau pagalvot apie išėjimą iš darbo.
Jūsų laikraštis man patiko.
- Tikrai? - Taip.
Koledže studijavau bibliotekininkystę, taigi... gana keista.
Geras.
Tai kuo galiu padėti?
Ieškau medžiagos apie tokią įmonę, „Wott Management“.
Internete nieko neradau.
Keista.
Išsiskirstykime.
Makenzis mano, kad „Wott“ nori atimti iš jo žemę.
Pasak jo, jie susprogdino jo transformatorių.
Jis mano, kad jie užmušė kelias jo karves.
TRANSFORMATORIAUS SPROGIMAS ŠVIESA
Bet kas yra „Wott Management“? Ir kodėl jiems reikia tos žemės?
Jie ketina pasinaudoti nusavinimo teise, kad išspirtų jį iš jo sklypo.
Kam jiems tas sklypas?
Kas dar ten yra?
Kaimynystėje - prabangus namas.
Vadinamas Ketrin Vudraf dvaru.
Įdomu, gal jie ir tą dvarą pirkti nori?
MIESTELIO NUOSAVYBĖ
Hilde. Ką čia veiki?
Ar tau dabar - ne pamoka?
Esi tokia protinga, tokia darbšti.
- Bet tavo pažymiai... - Nekokie.
Neturėčiau to sakyti,
bet aš kalbėjau su tavo tėvais.
Praėjusį semestrą praleidai keletą dienų,
ir nukentėjo tavo pažymiai.
Žinau. Pažadu pasistengti, kad daugiau tai nepasikartotų.
Įdomus sakinys.
„Pažadu pasistengti“, o ne „pažadu to nedaryti“.
Kadangi, esi rašytoja, spėju, pasakei tai sąmoningai.
Aš tave stebėsiu.
Taip, direktore Kolins.
Kaip jūs laikotės?
Po visų tų atostogų,
nes tėtis sako, kad tiems, kurių artimieji - kalėjime, reikia palaikymo.
Grįžk į klasę.
Ką darai?
Mokausi.
Netiesa.
Pasidėjau vadovėlius.
Kam pasidėjai vadovėlius, jei nebaigei priešpiečių?
Gerai jau, Benediktai Kamberbačai, aš meluoju.
- Tu slepiesi nuo kažko? - Ne.
Tiesiog...
Nežinau, kažkaip keista čia būti be Itano, supranti?
Nelabai.
Na...
Aš nežinojau, kiek draugų aš neturiu.
Džesika Faiv mane trolina.
Ji man siunčia žinutes, bet aš jas ignoruoju.
Argi tai - trolinimas?
Aš su ja kalbėjau vos du kartus.
Ir antrąsyk dar ir smogiau jai per veidą.
Gal ji nori draugaut su tavim?
Klausyk, Hilde.
Žinau, kad esi Pulitzerio premijos verta žurnalistė,
bet žmonių tu nepažįsti.
Ne, ji nenori su manim draugauti.
Na...
Žmonių gal aš ir nepažįstu, bet pažįstu tave.
Ir mano nuomone,
tu esi geriausia, kiečiausia,
protingiausia sesė visame pasaulyje.
Bet kas būtų laimingas su tavim draugaudamas.
Žinai, ką darau, kai nervinuosi?
Nuleidžiu galvą ir įninku į darbą.
Visuomet pasijuntu geriau, kai prisimenu, jog kad ir kas būtų, aš - žurnalistė.
Niekas man to nesuteikė, todėl niekas negali atimti.
Ir nėra taip, kad neturi draugų.
Tu turi mane.
Ačiū.
„WOTT MANAGEMENT“ PIRKIMO PASIŪLYMAS
9.00 VAL. - NEATSAKO 10.00 VAL. - NEATSAKO
- Dieve, kaip kokiam siaubo filme. - Kodėl užblokavai mane?
O kam mane persekioji?
Norėjau pakviesti tave į savo 16-ąjį gimtadienį, tad teks kviest asmeniškai
popieriniu kvietimu lyg gūdžiais 90-aisiais.
DŽESIKOS FAIV 16-OJO GIMTADIENIO PROGA KOAČELOS VAKARĖLIS
Taip, žinau, bjauru.
Mama privertė, kad galėtų įsiklijuoti jį į atminimų knygą ar panašiai.
Kvieti mane į savo gimtadienio šventę? Kam?
Tavo šeima labai padėjo mano šeimai ar ką.
Bet ačiū.
Ačiū.
Taip ilgai mes dar nesam kalbėjusios.
Nemeluosiu. Kai pasirodei mūsų mokykloje,
maniau užgrobsi visos mokyklos dėmesį.
- Pala, juokauji? Aš? - Nežinau.
Tikrai maniau, kad manysi, jog esi geresnė už mus,
nes tu - iš Bruklino.
O aš seniai noriu nuvykt į Niujorką.
Taip, jis - geriausias.
Klausyk, jei ateisiu į tavo šventę,
neišpilsi ant manęs kiaulės kraujo kibiro, ką?
Nesuprantu, apie ką šneki.
Tai iš filmo. „Kerė“.
Tiek to. Be to, aš - vegetarė.
Iki pasimatymo?
Iki.
ERI HARBORO ŪKININKŲ TURGUS
UŽEIKITE ATIDARYTA
Kodėl tu ten apskritai nori eiti?
Žinojai, kad šešioliktojo gimtadienio šventės buvo išrastos,
kad mergaitės galėtų puoštis ir susirasti turtingų vyrų?
Ši tradicija - tokia bloga. Net nežinau, nuo ko pradėti.
- Tai ir nereikia. - Ko?
Pradėti.
Kaip tau šitas?
Ne. Ieškau kažko, su kuo fotografuotųsi įžūli Instagramo influencerė
ir skelbtų tai su kokiu karūnos filtru ar panašiai.
Tema - Koačela.
Supranti?
Tai - lyg užmaskuota dingstis nepilnamečiams prisigerti ar apsinešti
tokioje vietoje, į kurią labai ilgai važiuotų greitoji pagalba.
Matei? Sakiau, kad Džesika nori su tavim draugauti.
Taip, bet nežinau. Vis tiek keista.
Kur švęsit?
Kažkokiam prašmatniam dvare.
Vudraf dvare.
Ketrin Vudraf?
Tame pačiame, kur šalia Trip tėčio ūkio?
Didžiuodamasi pasakysiu,
kad nenutuokiu, apie ką tu kalbi.
Gali parašyt Doniui? „Turiu planą...“
Ne.
Imk.
Ačiū.
Tai ką darysim?
Nekviesti eisim į vakarėlį ir žiūrėsim, ar Vudraf dvaras susijęs
su tuo, kas vyksta Makenzio ūkyje.
Vakarėlis? Darom.
Išsiaiškinai ką apie „Wott Management“?
Labas. Kaip laikaisi?
Ar neturi, nežinau, namų darbų...
- Mokykla. Šiandien buvo pamokos. -... ar ko nors...
Kažko, kuo užsiima normalūs vaikai?
Tarp kitko, vėliau kartu su Doniu ir Spunu...
Kur eisi vėliau?
Niekur.
Pas Donį. Ir Spuną.
Ten bus ir suaugusių.
Suaugusių.
Dieve, kokia nevykusi tu melagė. Ką jau sumanei?
Na, Iz. Parodyk, ką pirkai.
Širdele.
Matavaisi?
Taip.
Žinau, kad ji - keista ir ne mano dydžio,
ir medžiaga šlykšti.
Bet nežinau, kažkuo ji man patiko.
- Metai. - Tėti, tylėk.
- Man patinka. - Liaukis.
- Dieve, negi nusipirkau nesąmonę? - Ne.
Žinai, ką? Padarom „Pretty in Pink“.
Kas yra „Pretty in Pink“?
Išsirink. Rausva ar žalia?
- Rausva. Darysim rausvą, taip? - Rausva.
Vadinasi, čia - vyresnių paauglių vakarėlis.
Kad man negertum nieko, ko pati neįsipilsi.
Ne, pamiršk.
Negerk nieko, girdi?
Visą laiką - jokio skysčio.
Aš rimtai, jokių skysčių.
- Sutarėm? - Gerai, sutarėm.
- Gerai. - Jėzau, tėti. Kas tau?
Tu, regis, jaudiniesi labiau už mane.
Tik paskambink man, prašau. Girdi? Skambink.
Jei kas nutiks, skambink. Jei reikės parvežt namo, skambink.
Tiesiog skambink, gerai?
- Niekas nieko tavęs neklaus, skambink. - Gerai.
Tėti, mes gyvenom Brukline.
Aš viena važinėjau autobusais nuo kiek, 13-ikos?
Taip. Ir labai dėl to gailiuosi.
- Supranti mane? - Man viskas bus gerai, tėti.
Gali mane išleisti ten?
- Sėkmės, dukryt! - O Dieve.
O Dieve.
Ji visą šį laiką klausėsi mūsų?
Rinkis galva!
Dieve mano. Tėti! Kodėl?
- Iki. - Aš tave myliu, Iz!
Mes tave mylim! Tu atrodai nuostabiai.
Ir užmušiu bet kurį, kuris tik pažiūrės į tave, žinok!
- Liaukis. - Ne, atleisk.
Tiksliau išmokysiu tave juos užmušti!
Nes tu - stipri ir galinga moteris!
Taip!
O Dieve, kas čia dabar su manim?
Juk sakei, kad nereikės kostiumų.
Tai - ne kostiumas, o tema kalboms.
- Labas, Ize, atėjai. - O Dieve, Džesika.
Atleisk. Aš nežinojau, kad jie irgi ateis.
Nederėjo man jai nieko sakyti.
Štai. Štai mano kiaulės kraujas.
Ne, išmesk iš galvos. Nieko baisaus.
- Rimtai? - Taip.
Visi čia manys, kad ji išties pasipūtė ar panašiai.
Duok man sekundę.
Ateina.
Sveikučiai. Galite nufotografuoti mus?
- Yra. - Pasilinksminkit, gerai?
Eime. Darbas laukia.
Eikš.
Nei kabinetų, nei dokumentų lentynų.
Reikia sužinoti, kam priklauso šis namas
ar kodėl ši žemė tokia vertinga.
Žiūrėkite. Kas tas vyras?
Nežinau.
Stalčiai.
Žiūrėkit.
Pala. Kas, manai, ten yra?
Ne! Ne, ačiū. Aš ten neisiu.
Bet privalom sužinoti, kas ten.
Arba galim tiesiog išeiti.
Ten gali būti rūsys, pilnas slaptų dokumentų.
Arba ne.
Tiek to, aš eisiu.
Palauk, Hilde.
- Imk. - Ačiū.
SUDUŽUS LĖKTUVUI, ŽUVO VIETINIS GYVENTOJAS
Alio? Yra kažkas ten?
Kažkas nenori, kad čia būtume.
Bičiuliai, girdėjote šį garsą? Bičiuliai?
Man reikia jūsų pagalbos!
- Hilde! - Bičiuliai!
- Kas? Kas vyksta? - Greičiau.
Hilde, kas atsitiko?
Ką ten pamatei?
Nemanau, kad Ričis Faivas - vienintelė Eri Harboro paslaptis.
AVARINIS IŠĖJIMAS ĮSIJUNGS SIGNALIZACIJA
ĮKVĖPTA ĮVYKIŲ, APRAŠYTŲ JAUNOS ŽURNALISTĖS HILDĖS LYSIAK
Išvertė: Egidija Tučkuvienė