"Du kommer att möta ett främmande folk
"i ett fiendeland."
"Håll distans till tyskarna."
"Man får inte...
"...fraternisera."
Vad betyder det?
Att vi inte ska vara vänliga mot dem.
Huset är rekvirerat för brittiska boende
på order av Kontrollkommissionen, Tyskland.
Ursäkta oss, Fräulein.
Det tillhör familjen Lubert. Han är arkitekt, sir.
DE ANDRAS HUS
Tågbyte för alla.
Hamburg 1945 Fem månader efter de allierades seger
- Ska han träffa dig här? - Susan!
- Hur var resan? - Lång. Låt oss komma hem.
Rachael.
- Hej, Lewis. - Jösses. Se på dig.
- Det är svinkallt. - Verkligen.
Här.
Låt mig ta väskan.
Välkomna. Kom in. Låt mig visa er huset.
De hittar fortfarande kroppar.
Tjugofem tusen döda saknas fortfarande.
- Hur mår du? - Bara bra. Och du?
Det... Det har varit svårt.
För dig också, antar jag.
För oss alla.
Vi släppte fler bomber över Hamburg på en helg
än som föll över London under hela kriget.
Det är inte samma sak.
Nej visst.
Tack, Barker.
Överste Morgan.
- Välkomna. - Herr Lubert.
Kom in. Låt mig visa er huset.
Det här är min fru, mrs Morgan.
Hur står det till?
- Efter er, mrs Morgan. - Tack.
Det finaste rummet i huset.
Visst är det fint, älskling?
Det är mycket modernt.
Ja, det är det.
Det där är en Steinway.
- Ett utmärkt instrument. - Ja.
- Spelar ni? - Det var ett tag sedan.
Det blir bra att någon spelar på den igen.
Vad satt på väggen förut?
En målning. Den blev skadad. Jag har inte ersatt den ännu.
Huvudtrappan är här borta.
Vårt bibliotek.
Herr Lubert är arkitekt.
Har varit. Nu sköter jag en metallpress.
Ska vi?
Die Elbe. Den flyter ända ut i...
Förlåt, jag vet inte det engelska ordet.
- North Sea. - North Sea, ja.
Det är ändå samma hav till slut.
Verkligen.
Det är kallt. Kan vi gå in?
Må ni trivas här lika bra som vi gjort.
Min dotter och jag håller oss ur vägen tills vi flyttar till lägret.
Tack.
Du borde ha sagt något, bara.
Vad är det?
Jag tänkte på vår smekmånad.
Herregud.
Du är så vacker.
Du har kvar det här.
Självklart.
Röker du?
Dr Mayfield sa att det skulle lugna nerverna.
Har det gjort det?
Minns du stugan?
Med sitt läckande tak.
- Det regnade i två veckor. - Det stämmer.
Jösses, vad kallt det var.
- Du eldade upp mina böcker. - Jag var ju tvungen.
Det var Agatha Christie.
Du kunde väntat tills jag fick veta vem som var mördaren.
- Butlern. - Det är alltid butlern.
Lyckliga dagar.
Bra. Chefen är här.
- Wilkins. - Sir.
De träffades när de körde mat till lägret. Troligen en granat.
Två av de våra döda. Plundrarna gör det värre.
Undan! Få undan dem!
- Pressa tillbaka dem! - Såja.
Få undan dem.
Jösses. Deras andedräkt stinker.
Så blir det när man bara får 900 kalorier per dag.
Nåja, de är mindre besvärliga när de är hungriga.
Keith Burnham, divisionens underrättelsedetalj.
Nå, vad har vi?
- Är det han? - Just det.
Troligen "varulvar". 88:or.
Nazistjävlar som inte tål att vi vann.
Kapten, ta hand om de här två.
Absolut.
Stanna!
- Wilkins, ta hit en sjukvårdare! - Ja, sir!
Som jag trodde. En 88:a.
Menige. Få upp våra mannar på lastbilen.
Och svep in den här, någon.
Hej.
Du måste vara Freda.
Vad läste du?
Freda.
Du får inte vara här nere.
Och ta av dig den där uniformen.
Hon lyssnar aldrig.
Jag är bara hennes far.
Freda, dags att gå till skolan.
Förlåt, jag...
Förlåt mig, nödläge.
Jag ser att du har fått kaffe.
Ja. Jag föredrar te.
De är inte mycket för te här. Jag ska skaffa lite från NAAFI.
Kaffe duger bra.
Har du sovit gott?
Ja, faktiskt.
Bra.
Väldigt bra.
Jag ser fram emot när det bara är vi två.
Vad är det?
Om vi skulle låta dem stanna?
- Tjänstefolket? Behöver vi dem? - Luberts.
Menar du... bo med dem?
De skulle bo på vindsvåningen.
Vi skulle knappt märka att de är här.
- Gör alla så? - Här.
Det är inte samma sak. Inga andra har ett sådant hus.
Vi bad inte om det här.
Ett stort hus, tjänstefolk, konst på väggarna.
Jag vet.
Jag trodde att vi skulle vara tillsammans.
- Det är vi ju. - Ensamma.
Jag...
Jag känner mig inte bekväm.
Med dem. Inte bekväm med dem för att de är tyskar.
Det är rena kaoset där ute, Rachael.
Vi har ingenstans att göra av dem. Vi har ingen mat att ge dem.
Det...
Det känns fel att kasta ut Luberts.
Du sa inte vad jag hade att vänta.
Det var inte så här det skulle vara.
Inget här är som det ska vara. Men det är som det är.
- Jag är väldigt tacksam. - Ingen orsak.
Tack.
Ursäkta. Kan någon av er hjälpa mig? Jag vill flytta krukväxterna.
Krukväxterna?
De skymmer solljuset.
Hon gör sig då hemmastadd.
Som en riktig herremansfru.
Tycker ni inte om stolen?
Det är en Mies van der Rohe.
House of Construction?
Den ska vara en av de bekvämaste stolar som finns.
Det är den inte. Den är ful.
Han hörde till Bauhaus-skolan.
Deras filosofi var att ta bort all onödig utsmyckning.
Behövs det en filosofi för att göra något bekvämt?
Tja, bakom varje föremål finns ju en filosofi, eller hur?
Herr Lubert, gå inte omkring i huset, är ni snäll.
Vi skulle ju hålla oss till respektive våning.
Våra "zoner". Ja, givetvis.
Jag ska försöka komma ihåg det.
Och om er dotter vill ha något från sitt rum,
kan Heike ta upp det.
- Allt det här är nytt för henne. - Likväl.
Jag ska hålla samtal med henne.
- Ha ett samtal. - Ursäkta?
På engelska "håller" man inte samtal med någon.
Ni bör ha de här.
Som frun i huset.
Mycket gott, Heike. Danke schön.
Nu gör hon det igen. Hon hånflinar.
Du sa att hon var delikat.
- Jag gjorde mitt bästa. - Jag vet.
Jag förstår inte hur du orkar.
Vad?
Du fortsätter precis som förr med alla dina små ritualer.
Kliva upp, raka sig...
...äta frukost, gå till arbetet.
- Som om inget har förändrats. - Snälla Rachael.
Det är nog inte bra att prata på det viset.
- Inte? - Nej.
- Hur ska jag prata, då? - Du kan ju föregå med gott exempel.
När blev du så självrättfärdig?
Har ni sett honom?
Låt henne vara.
Kom, så dricker vi te.
Jag vet inte när han blev så skenhelig.
Jag orkar inte med all denna anständighet.
Lawrence av Hamburg kallar Keith honom.
Han som var så förtjust i lokalbefolkningen.
Han verkar faktiskt gilla Lubert.
Lew lät dem stanna i huset.
Är det verkligen klokt?
"Hatet kanske inte märks utåt,
"men det finns under ytan."
Var försiktig, bara. De är inte som vi.
God eftermiddag.
Freda.
Gå till ditt rum!
Genast!
Det är ingen fara.
Ursäkta henne, mrs Morgan. Hon borde ha bett om tillåtelse.
- Det är i sin ordning. - Nej.
- Hon spelar bra. - Nej, illa.
Hon övar aldrig.
- Claudia var förtvivlad. - Claudia?
Hennes mor. Min fru.
Bor hon också här i huset?
Hon dog i eldstormen.
Jag beklagar verkligen.
Om Freda vill spela, så har jag inget emot det.
På eftermiddagarna, en halvtimme eller så...
Vi skulle ju hålla oss till våra "zoner".
Jag vill inte att du går ner dit mer.
Förstått?
Det är deras hus nu.
Helt plötsligt.
Vill du hellre bo i ett läger?
Mamma hade rätt.
Du är feg.
Var inte uppe för sent.
Du har skola imorgon.
Lektionerna är dumma.
Freda, vart ska du gå?
Ni får betalt i matkuponger för ert arbete
och skjutsas hem innan det blir mörkt.
Har du fyllt 16 år?
Kroppar. Här finns kroppar.
Såja, håll er på avstånd.
- Få bort dem, Tom. - Inget dumt sätt att dö...
Ett sista ligg innan det mörknade.
Tillbaka till arbetet.
Lyssna inte på dem. De är idioter.
Samla ihop benen.
Förlåt att jag stör.
Det är kallt där uppe. Jag högg lite ved förut.
- Har ni något emot... - Nej, då.
Ni behöver inte be om lov.
Vi ska bort ikväll, men kanske något att dricka?
Nej, tack.
Då så. God natt.
God natt.
- Du kan än. - Keith kommer snart.
- Så roligt att ni kunde komma. - Tack.
Roligt att äntligen träffa dig, och en lättnad att komma ut lite.
Men vilket hus. Nästan värt att dela det med en tysk.
Lustigt, ni har också en. En saknad målning.
Vi har också en tom fläck.
Det har alla. Det var där han hängde.
- Vem? - Führern.
"Fläcken som inte går bort."
De är vanligen kloka nog att dölja den.
Beklagar att jag dröjde. Ursäkta.
Tack.
Baserat på svaren hamnar de i kategorier från svart till vitt.
Om de är oskyldiga får de sitt Persilschein, sitt denazifieringsintyg...
...certifikatet som låter dem återvända till ett normalt liv.
Har Lubert ett Persilschein?
Spelar det någon roll?
Ja. Jag anser mig ha rätt att veta om jag bor med en nazist.
Så det spelar roll.
Man kan inte bedöma en människa enbart efter ett frågeformulär.
Inte? Så hur bedömer man honom?
Man ser honom i ögonen.
- Lubert var aldrig i uniform. - Det hör inte hit.
Han hade inget blod på sina händer.
Alla tyskar har blod på händerna.
Lew, ibland undrar jag vilken sida du är på,
efter allt de har gjort...
Kriget är slut. Vi vann.
Nog pratat om det nu.
Vi äter dessert i salongen.
Nå, har han det eller inte?
Inte än. Det är en formsak.
Ska vi?
God morgon, sir.
Era papper, ma'am.
Era papper.
Var så god.
Era papper, sir.
Lewis-från Rachael med all min kärlek-1941
Så ni byggde hus
åt nazistiska tjänstemän?
Efter 1933 byggde vi det vi blev tillsagda att bygga.
"Har bombningarna påverkat er eller er familjs hälsa?"
Det är en enkel fråga.
De påverkade min frus hälsa.
Hon var en av 40 000 som dog
när brittiska bombplan jämnade staden med marken
den 27 juli 1943.
Låt oss prata om er fru.
- Kom rikedomen från henne? - Ja, hennes familj var välbärgad.
De ägde flera skeppsvarv.
Som användes för att frakta vapen åt nazisterna.
Bland mycket annat.
Ni måste förstå att min fru och jag
inte hade något med hennes familjs rörelse att göra.
Men ni hävdar att ni aldrig gick med i nazistpartiet?
Jag var mot allt nazisterna stod för...
Det var inte frågan.
Nej. Jag var aldrig partimedlem.
Kände ni till lägren?
Nej.
Så ni har aldrig sett de här?
Här.
Ta en titt.
Sista frågan.
"Hoppades ni någon gång under kriget på tysk seger?"
Ni svarade: "Jag ville att det skulle ta slut."
Jag ville få tillbaka det som var.
Hur då, saknar ni det förflutna? Är det så?
Jag saknar min fru.
Nåväl. Vi hör av oss.
Herr Lubert?
Herr Lubert? Kan ni komma in hit, tack?
Kan ni förklara tavlan?
Det är en von Gronhardt.
Jag frågade inte det utan vad den gör här.
Ni ogillade fläcken, så jag täckte över den.
Tycker ni inte om tavlan?
Det är inte poängen. Vad dolde den?
Stör den er? Han var tysk, det kanske stör er.
Det var ett porträtt av honom, va?
- Honom? - Er Führer.
Det är enkelt för er. Kriget tar slut. Ni går hem som vinnare.
- Ert samvete är rent. - Och är ert samvete inte rent?
Jag trodde att ni skulle tycka om tavlan.
Jag ber om ursäkt om jag misstog mig.
Har ni något emot en landskapsmålning?
Kanske ett jaktmotiv?
- Jag ogillar er ton. - Kasta ut oss, då!
- Herr Lubert. - Kasta ut oss.
Ni hatar oss.
Det är ju vad ni vill göra.
- Kasta ut oss. - Ingen har sagt något om...
Ni får gräla i fred med er make,
när han behagar vara här.
- Ni har sagt nog. - Så kasta ut oss.
Här. Jag ska ge er ett skäl.
Bäst att ni går.
Var försiktig.
Får jag lite vatten. Jag måste tvätta mig.
Tjusigt.
Var fick du tag i det?
Från engelsmannen som stal mitt hem.
Ser du?
Vet du vad det är?
Det är stoftet av vår stad.
Askan av vårt folk.
Kvarlevorna av en ung tysk flicka som du.
Vad är det där?
Den åttonde bokstaven...
... "H".
"Heil Hitler."
Vad tycks?
- Jättetjusig. - Dumbom.
- Jag? - Jag menade bordet.
Burnham vid kortänden, eller bredvid Susan?
Håll honom bara borta från spriten.
Låt bli att gräla med honom.
Var engelsk. Prata om vädret.
Vad gör du?
Jag beundrade bara din klänning.
Jag tänkte hur lyckligt lottad jag är.
Tycker du om den?
Fattas bara, den krävde mycket arbete.
Jag tänker mig hur du ser ut utan den.
När kommer våra gäster?
Inte på en timme än.
Du är...
Gå upp.
Lås dörren.
- Vad är det? - Det är en protest vid högkvarteret.
Jag är ledsen, min älskade, men...
...du måste underhålla gästerna tills jag är tillbaka.
Gå, då... Gå och rädda Tyskland.
Var inte så där.
Jag är tillbaka så fort jag kan.
Önska mig lycka till.
Ge oss mat! Ge oss mat!
- Kapten. - De har barrikaderat gatan, sir.
De släpper inte förbi någon.
Stäng av den här gatan.
Kapten. Säg åt mannarna att inte skjuta.
Undan.
Hallå.
Undan.
Sir. Vart tar ni vägen?
Undan!
Ingen skottlossning. Ingen skottlossning.
Det är oerhört. En präst?
Vad har vi för val? Om vi lämnar, tar ryssarna alltihop.
Tack, Heike.
Vi har gjort dem en tjänst, nu är det dags att lämna.
Vi pratar om krig. Det finns inga vinnare, eller hur?
Det finns inget kvar för oss här.
Fransmännen fick vinet. Jänkarna fick utsikten.
Vad fick vi? Ruinerna?
Och vad tycker Herr Lubert?
Jag vet inte. Du får fråga honom.
Fint vin, får jag säga.
Tacka Herr Lubert.
Herregud, vad har hänt? Jag ringer doktorn.
Nej, Greta, jag är oskadd.
Bravo.
Jag går och lägger mig.
Herr Lubert. Kom och var med.
Min man vill höra er åsikt om en sak.
Jag mår inte riktigt bra. Men tack i alla fall.
God natt.
Måste ni banka på pianot så där?
Det tillhörde min fru.
Lubert.
Lubert, Lubert...
Ta det lugnt. Såja.
Beklagar glaset, kompis.
Stephen.
Bra gjort.
Jag ber om ursäkt.
Varför då?
Det är jag som borde be om ursäkt.
God natt.
Det där behövs inte.
Ni har fått grus i såret.
Det här kommer att svida.
Ni har undvikit mig.
Har jag?
Det tror jag inte.
Jag tänkte be om ursäkt.
För vad?
Sluta.
Jag tänkte...
...men jag låter bli.
Rachael.
Sluta.
Är allt som det ska?
Vad har hänt er?
Jag blev indragen i en protest.
Var ni med vid protesten?
Inte av eget val.
Då vet ni vad som hände. De jävlarna försökte döda mig.
Vad är det med det här landet?
Förstår ni inte att vi försöker hjälpa er?
Jag ska väl gå.
- God natt. - God natt.
Förlåt mig. Hur var bjudningen?
Trevlig.
Jag är trött. Jag går upp.
Okej. Jag kommer om en stund.
Freda. Har du något som tillhör mig?
Min fru gav mig det. Det finns foton i det
och jag skulle vilja ha det tillbaka.
Har du sett det?
Freda, jag...
- God morgon. - God morgon, sir.
- Sir. - Tack.
Sir.
Det har skett en attack.
En bomb, sir. I ryska zonen.
Gode Gud.
Det är bara några dagar. Jag är tillbaka till jul.
Vart ska du? Jag kan följa med dig.
Det går tyvärr inte.
- "Det här är det militära, mrs Jones..." - Ja.
Jag ska gottgöra dig, jag lovar.
Jag borde vara van vid det här laget.
Sex dagar.
Ursäkta?
Jag frågade.
Jag kollade.
De gav dig sex dagar tjänstledigt efter begravningen,
och du tog inte ut dem.
Varför gjorde du inte det?
Jag frågade mig själv det och tänkte mycket på det.
- Snälla du. - Sedan tänkte jag:
"Han kanske helt enkelt inte..."
- Raitch... - "...känner likadant som jag.
- "Han var inte där." - Nej.
Det var krig. Jag hade ett jobb att göra.
Och vad hade jag?
Ingenting.
Vad begär du av mig?
Lewis...
Jag vill ha honom tillbaka.
Det kan jag inte åstadkomma.
Lewis. Lewis. Snälla du.
Jag ber dig. Jag bönfaller dig.
Gå inte.
Jag går ut.
- Sir. - Barker.
Har ni ringt i förväg?
Ryssarna vet att vi kommer, sir.
- Väderleksrapport? - Ja, sir. Vägarna är framkomliga.
Michael lärde sig aldrig heller den passagen.
Michael.
Min son.
Han dog i kriget.
En bomb träffade vårt hus den 2 juli 1942
och dödade honom.
Han var elva år.
Han skulle vara i din ålder nu.
Han brukade komma hem från skolan.
Han hade... Han hade bläck över hela händerna,
och jag fick tillbringa timtals...
Det blev bläckfläckar på tangenterna.
Och jag... Jag tror inte att jag kan...
Jag vet inte om jag kan...
Jag tror inte...
...att jag orkar mer.
För...
...jag borde ha stoppat honom, jag borde ha...
Jag var hans mor.
Jag kan inte...
Jag orkar inte...
- Jag orkar inte mer. - Freda.
Jag orkar inte...
Jag orkar...
Jag orkar inte mer.
Såja.
Jag orkar inte.
Mrs Morgan.
Jag undrar om ni vill äta frukost med mig.
Båda två.
Det vill vi mycket gärna.
Det kommer hit en hårfrisörska imorgon,
ifall Freda vill göra mig sällskap.
Freedie?
Tack, mrs Morgan.
Varför? Vad är det för fel på mitt hår?
Kom hem innan det blir mörkt.
Javisst.
Kom in.
Herr Lubert. Frau Morgan.
Behöver ni mig i eftermiddag?
Nej, tack, Greta. Det var allt.
De här var era mannar.
Har ni gripit den skyldige?
Jag vill träffa honom.
Siegfried Leitman, tidigare SS Sturmbannführer.
- Ja, jag talar engelska. - Bra.
Den här pojken. Känner ni igen honom?
- Nej. - Försök inte.
Försök inte. Ni bär samma märke.
Vi är många som bär det märket.
- Ge mig deras namn. - Varför skulle jag göra det?
Överste, han har kängsnörena kvar.
Ett förbiseende.
Han kunde ha hängt sig.
Men det gjorde du inte. För du är en fegis.
Du skickar barn att döda åt dig.
Ja. De är de bästa lönnmördarna.
De ifrågasätter inget. Och ni är för blödiga för att skjuta dem.
Där har ni fel.
Jag har dödat yngre pojkar än han.
När kriget pågick, innan byråkraterna tog över,
dödade jag varenda tysk jag kunde.
- Ja. - För jag ville få slut på det.
Ni är också mördare.
Tror ni att vi har glömt?
Ni är som ett barn som blundar och tror att världen försvinner.
Men vi glömmer inte.
Vi kommer att skära halsen av era soldater på gatorna,
och bränna era kvinnor i deras hem.
Vi kommer att bomba era barn när de sover i sina sängar.
Överste Morgan.
Ska jag skjuta?
Ge mig deras namn nu.
Förlåt!
Nej.
Vi är nästan framme.
Det är fortfarande iskallt.
Jag har tappat känseln i tårna.
Inte bra. Jag ska kolla.
- Vad gör du? - Jag kollar bara.
- Sluta. - Jodå, de är kvar.
Och dina fötter också.
- Sluta. - Vristerna, ja. Vaderna.
Och dina lår.
Före kriget köpte jag lite mark i Alperna. Nära Oberstdorf.
Det är inte mycket än så länge, bara en jaktstuga, ungefär som den här.
Varmare, hoppas jag.
Jag tänker bygga ett hus.
Något väldigt modernt.
Bara en våning, mitt på sluttningen.
Med stålbalkar och en glasvägg ut mot de vackra furorna.
Man kan åka skidor fram till ytterdörren.
Vad tror du?
Skulle du kunna bo där?
Jag kan inte åka skidor.
Du ler.
- Jag ler hela tiden. - Nästan aldrig.
Inte sedan du kom hit.
Jag tycker om när du är så här.
Jag trodde aldrig att jag skulle kunna bli så lycklig igen.
Så följ med oss.
Du har inga handlingar. Hur ska du kunna resa?
Jag blir snart rentvådd.
Det är bara en tidsfråga.
Det här är Stunde Null.
Timmen noll.
Allt kan börja från början igen.
Tycker du om mitt hår?
Det var bättre förut.
Som en äkta Hitlermädchen.
Berätta om engelsmannen som tog ert hus.
Han fick mig att tappa besinningen. Leitman.
Det var fel av mig.
Han mördade barn, sir.
I ert ställe skulle jag ha laddat pistolen.
- Skulle ni det? - Ja.
Nej, det skulle ni inte.
Nej, det skulle jag inte.
Pappa sa jämt att jag var för blödig för att vara soldat.
Ja.
Er pappa gav er nog en komplimang.
Det är inte kriget som gör oss till män.
Jag har gjort saker jag inte är stolt över.
Jag undrar ofta, vad min fru...
Vad skulle hon tycka om mig, om hon visste?
Låt oss åka hem och slippa den här jäkla kylan.
Rachael.
Förlåt att jag är sen.
Vad ville du träffa mig för?
Jag behöver en tjänst.
Det tar lång tid att rentvå Lubert.
- Vad är din hemlighet? - Vad?
- Något har förändrats. - Håret. Jag hade hem en frisörska.
Nej.
Något annat.
Det är jul.
Jag har alltid gillat julen.
Verkligen?
För mig är det jättejobbigt.
Det är ingen jul utan barn.
Är teddybjörnen till flickan?
- Ja. - Och... cigarrerna?
- Till min man. - När han kommer hem?
Ja. Till när han kommer hem.
Jag kan ju alltid fråga Keith varför det tar så lång tid med honom.
Om du ska spionera på en flicka,
kan du åtminstone ge henne en komplimang.
Hej, Raitch. Jag är hemma.
Lewis.
Är Lubert i närheten?
Han är visst i trädgården. Hur så?
Jag ska be honom komma.
Jag ska tvätta av mig. Jag har nyheter.
Vad är det vi firar?
Jag har erbjudits en ny befattning.
Var er resa framgångsrik?
Framgångsrik? Det får framtiden utvisa.
Herr Morgan? Ska jag förbereda kvällsmat?
Det behövs inte, Greta.
Vi ska på regementsmiddag ikväll.
Men ni får gärna dricka ett glas champagne med oss.
Kom, bara.
En andra jul.
Ska vi säga en rysk jul?
En befattning? Var?
Krigsministeriet.
London.
Vi ska åka hem.
Nå?
Jag är rentvådd.
Jag förstod väl det. Gratulerar. Burnham har utnyttjat sina kontakter.
- Verkligen underbart. - Ja.
Jag... Jag förstår inte. Ditt arbete här är inte slutfört än.
Jag gjorde en ansökan. Jag sa inget
för att du inte skulle hoppas för mycket. Men vi ska åka hem.
Så jag vill säga tack från oss båda,
och skål för en ny början.
Bertie?
Bertie.
Då så.
Förlåt.
Den här klänningen passar inte.
Vad gör du? Han är ju där nere.
Berätta för honom.
Berätta att du följer med mig. Ikväll.
- Jag kan inte. - Då gör jag det.
Nej, det måste komma från mig.
- Det är samma klänning. - Vad?
Ja.
Min kära.
Sir.
Rachael.
- Lew. - Ja?
- Vi behöver prata. - Överste.
Ett ögonblick.
- General. - Hur står det till?
Bra, tack. Och ni?
Slöseri att ha er i Whitehall.
Nåväl, ni lämnar staden i bättre skick än ni fann den.
Skål.
Glad att kunna stå till tjänst.
Sir.
Rachael. Hallå, Rachael.
Är det sant?
- Vad? - Ska ni verkligen flytta?
- Kommer du inte att sakna det? - Vad då?
- Tjänstefolket? - Människorna.
Jag är allt lite besviken på dig, Morgan.
Hur så?
Jag trodde att du skulle föra din egen talan.
Jag vet inte vad du pratar om.
Spela inte oskyldig.
Om du tror att Lubert är vit som snö,
skicka inte din fru att vädja för honom.
Vill du återvända till ransoneringen?
Lewis förlåter dig säkert om du väljer att stanna.
Susan. Damerna. Ursäkta. Får jag låna min fru ett tag?
Tack.
Säg att jag har fel.
Det jag tror...
Säg att jag håller på att bli galen.
Lewis...
...jag är så ledsen.
Hur länge?
- Inte här. - Jag var borta några dagar.
- Hur länge har du legat med honom? - Sluta.
- Jag vill veta. - Vad spelar det för roll?
Jag vill veta när vårt äktenskap tog slut.
Det har varit över i flera år, ända sedan Michael dog.
Våga inte dra in honom i det här.
Allt förändrades när han dog. Kan du inte erkänna det?
Du lämnade mig.
- Det är mitt fel. - Nej, nej.
Felet är mitt.
Säg det rakt ut. Säg det.
Du klandrar mig för hans död.
Kör mig hem. Snälla, kör mig hem.
Kliv in. Kliv in i bilen, bara.
Ge mig bilnycklarna.
- Bilnycklarna. - Varsågod, sir.
Rachael, ner med huvudet!
Rachael, håll i dig.
- Gode Gud. - Rachael, är du sårad?
- Lewis. - Jag ger mig efter honom.
- Lewis. - Det var två skott. Stanna i bilen.
Bara...
Hallå!
Jag skjuter. Stanna.
Bertie?
Stanna, annars skjuter jag. Jag skjuter.
Du har ingenstans att ta vägen.
Kom an...
...skjut, då!
Kom an...
...skjut.
Albert!
Freda, nej.
Det är för sent.
Albert.
Hjälp mig.
- Hjälp mig. - Albert.
Såja.
Svimma inte. Det är bra nu.
Ta honom.
Pappa!
Jag borde aldrig ha tagit hit dig.
Jag kan inte klandra dig
för att du ville börja om.
Vilken pojke?
Freda, svara mig.
Jag har alltid försökt skydda dig.
Varför gjorde du det?
Lyssna på mig.
Du är min dotter.
Jag har väl inte alltid visat det...
...men du är det viktigaste i mitt liv.
Jag saknar mamma.
Det gör jag också.
Men vi har varandra.
Vi har fortfarande varandra.
Lewis?
Är du oskadd?
Hur mår hon?
Hon sover.
Han vet.
Bra.
Vi borde ge oss iväg imorgon bitti.
Gå, bara.
Hur hände det? Led han?
Han dog i bombexplosionen. Det var ögonblickligt.
Ja.
Du förstår, jag ville inte lämna dig.
Men jag var tvungen.
Jag ser hans ansikte varje gång jag tittar på dig.
När du skrattar...
...hör jag hans röst.
När jag... Varje gång jag vidrör dig...
...känner jag hans doft på din hud.
Du är det bästa hos mig, Rachael.
Det kommer du alltid att vara.
Rachael?
Redo?
Rachael?
Nej, nej, nej.
Du följer med mig.
Jag behöver dig.
Vi behövde varandra.
Men det var ju det här du ville.
Att få börja om.
Det vill jag.
Förlåt mig.
Rachael.
Pappa!
DE ANDRAS HUS
Översättning: Bengt-Ove Andersson