"... toda morska deklica nima solza,
zato še mnogo bolj trpi."
-Hans Christian Andersen
MALA MORSKA DEKLICA
Pazi!
Še več harpun! Možje, pripravite mreže!
Ubijmo jo, preden skoči na palubo! -Kje je? Naj vidim!
Počakaj.
Hitra je.
Daj mi še eno! -Ušla bo!
Smehlja se ti.
Zgrešil sem!
Še eno! -Dajte še eno!
Proč! Umakni se!
Kaj počnete? -Morska deklica je. -Morska deklica?
Bolje poglej!
Kje imate pamet?
To je nevarno morje. -In nevaren čas.
Nocoj je koralna luna.
Pravijo, da kralj morja takrat skliče svoje hčerke,
da bi može zvabile v smrt.
A tako pravijo? -Niti najmočnejši se jim ne morejo upreti.
Samo pripovedke so.
Nazaj na delo!
Dajmo, fantje. -Vidiš? -Kaj pa, Hawkins?
Bočni veter je dvignil val, nič drugega.
Kralj morja to počne. -Pomagaj mi.
Če bi lahko, bi nas sam zvlekel na dno.
Hitreje! -Dvigni glavno jadro! -Vrv je napeta.
Kje je princ Erik? -Na premcu, sir Grimsby.
Erik! Kaj delaš tam?
Takoj se vrni! -Naj te ne skrbi toliko zame.
Morda sem sebičen, a ne želim kraljici sporočiti,
da je v mojem varstvu njen sin padel v morje.
In še na svoj rojstni dan.
Španska galeja pluje proti kopnemu.
Lahko ji sledimo v pristanišče. Morda lahko kaj prodajo.
Ladja poka po šivih.
Že tako sedem tednov nosimo glavo naprodaj.
Nocoj gremo domov.
Erik.
Poslušaj me. Previdnejši bodi.
Previdno, Grimsby!
Moje hčere Sedmih morja.
Veselim se novic iz vaših voda.
Tamika, Perla,
lepo vaju je videti.
Kaspija, Indira,
moje srce je polno, ko ste vse tukaj.
Mala.
Karina.
Kje je Ariela?
Sebastijan?
Moral bi poskrbeti, da bo Ariela tu.
Trudil sem se, veličanstvo, toda ta otrok je nemogoč.
Danes zjutraj sem jo spomnil na srečanje.
Kaj več lahko še naredi rak?
Lahko jo greš poiskat.
Ja, veličanstvo. Že grem.
"Ja, veličanstvo. Že grem, veličanstvo."
Kako težko pa je poiskati morsko deklico?
Z malo sreče bom moral prebrskati komaj en ocean.
Kje si, otrok?
Ne smeva tako daleč od palače, Ariela. Vrniva se.
Kako deluje tole?
Daj, Ariela. Prosim te.
Franci, ne bodi taka zlata ribica! -Nisem zlata ribica!
Dovolj daleč sva šla.
Čakaj, kaj pa je tisto?
Nisem je še videla.
Pridi. -Ariela, počakaj me!
Ne morem tako hitro plavati.
Poglej tole.
Verjetno so jo uporabljali za bitke.
Ja, krasno.
Zdaj pa pojdiva.
Te je strah? -Mene?
Ni šans. -Dobro.
Potem pa ostani tu in oprezaj za morskimi psi.
Prav, v redu.
Kaj? Ariela, počakaj!
Misliš, da so res morski psi v bližini?
Franci.
Poglej to.
Nisem še videla tako majhnega trizoba.
Sem kralj Franci, vladar Sedmih morij!
Kaj bo ljudem tako majhen trizob?
Štefka bo zagotovo vedela, tako kot vedno.
Pomiri se že. Le tvoj odsev je.
Sprosti se.
Nič se ne bo zgodilo.
Franci, pazi!
Franci!
Franci, si dobro? -Seveda.
Videl sem že večje morske pse.
Samo umakniti se ne smeš. Pokazati jim moraš, kdo je ...
Vrni se, Franci. Štefka je.
Ariela. Kako si, punca?
Ne meni se zame, malico lovim. -Štefka, nov zaklad sva našla.
Ja, šla sva v potopljeno ladjo. Srhljivo je bilo.
Človeške reči.
Dobro, pokažita mi. Pokaži.
Mogoče veš, kaj je tole?
Tole ... Tole je ... Ja.
Nadvse nenavadno.
Kaj pa je? -Tole je ...
Navijalka.
-Ja.
Ljudje si z njo urejajo lase.
Malo zavrtiš,
malo cukneš, mogoče kaj izpuliš,
in že imaš umetniško ognjevito frizuro, na katero so mahnjeni ljudje.
Res? Rada bi jih videla.
Ne moreš. -Franci. -Veš, da je res.
Ti oče še vedno ne dovoli na gladino? -Ne, prepovedano je.
Ljudi ima za barbare.
Saj niso tako slabi.
Razen če si kokos. Kokose pa sovražijo.
Če ga dobijo v roke, ga razbijejo na koščke. Čudno.
Kaj pa je to? -Ariela!
Pol oceana moraš preplavati, da najdeš tega otroka. Ariela!
Sebastijan! Oprosti! -Ariela!
Kaj počneš tam zgoraj?
Čas tratiš s to nevedno ptico, ki ne loči plavanja od letenja?
Najbrž si pozabila, da je nocoj koralna luna.
O, ne! -O, ja!
Srečanje Tritonovih hčera brez ene.
Oče me bo odrl!
Štefka, oprosti, mudi se mi.
V redu, ljubica. Meni tudi. Po zrak moram.
Ja, hitro domov, princeska.
Nočeva zamuditi očkovega srečanja, a ne?
Morda se jim bom pridružila.
Počakaj, kakšna škoda.
Veliki bratec je pozabil povabiti teto Uršulo na zabavo.
Že spet.
Sama bi morala prirejati zabave, ne pa čakati vabil.
Kako smo se mastili, ko sem živela v palači!
Zdaj pa sem izobčenka.
Kmalu se bom čisto posušila.
Pregnana in izgnana, skoraj že na pol nora
15 let v tej mračni špranji.
Očka pa s svojimi razvajenimi smrkljami praznuje koralno luno.
Jim bom že dala razlog za slavje.
Mogoče sem odkrila očkovo šibko točko.
Ja.
Rdečelaskino navdušenje nad ljudmi je morda začetek,
ki ga čakam.
Neodgovorno je. Sestre bodo tu komaj eno lunino meno.
Si misliš, da katera zamudi srečanje? -Ne, prav imaš.
Žal mi je. -Ni bilo po Arielini krivdi.
Raziskovala sva in lovil naju je morski pes. -Morski pes?
Si šla spet k razbitinam?
Tisti del morja je nevaren.
Naj te ne skrbi zame. -Pa me, moja najmlajša hči. Skrbi me.
Obsedenost z ljudmi se mora nehati. -Rada bi vedela več o njih.
Veš vse, kar moraš. -Skoraj ničesar ne vem.
Niti na gladino ne smemo. -Zakaj si tako trmasta?
Kot mama. -Njena hči sem.
Dovolj nepremišljena, da je obsedena z ljudmi.
Če bi poskusil razumeti ... -Saj poskušam.
Dovolj dolgo se že trudim.
A dokler živiš v mojem morju, boš ubogala moja pravila.
Si razumela?
Otroci! Ponudiš jim košček, pa te preplavajo.
Sem bil prestrog do nje? -Nikakor.
Kot pravim sam:
"Otroci se morajo držati starševskih pravil."
Prav imaš, Sebastijan.
Moja Ariela potrebuje nenehni nadzor. -Nenehni.
Nekoga, ki bo pazil nanjo. -Dan in noč.
In ti si najprimernejši rak. -Jaz sem ...
Ne, čakaj, tole ...
Ne, tebi služim, veličanstvo, kot tvoj cenjeni majordom.
Najbolje mi lahko služiš, če rešuješ mojo najmlajšo pred težavami.
Toda jaz ... -Ja?
Pojdi.
-Prav, veličanstvo.
Kako vedno zabredem v takšno godljo?
Izobražen rak sem, izbiro imam.
Ne rabim tega. Kralju bi moral svetovati,
ne pa loviti trmaste najstnice.
Ariela, s v redu? -Sploh me ne sliši.
Nisem kot on. Drugače vidim stvari.
In ne vidim, kako je lahko svet,
ki izdeluje tako čudovite reči, slab.
Poglej vse to. Kaj ni lepo?
Ne bo lepo sodilo v mojo zbirko?
Se ti zdim dekle,
dekle, ki ima vse?
Poglej to najdbo, nevideni zaklad.
Koliko čudežev ena votlina ima?
Ko pogledaš vse to, misliš si le,
seveda, ta punca ima vse.
Naprav in priprav na pretek.
Cel kup "tistile" in "totile".
Bi kakšen "onile"?
Dvajset jih imam.
A komu mar?
Nič takega ni.
In hočem več.
Rada bi šla tja, med ljudi,
rada bi videla njihov ples.
Kako hodijo na svojih ...
Kako se že reče? Nogah!
Plavuti te ne ponesejo daleč.
Skakanje in ples zahtevata par nog.
Za sprehod po ...
Kako se že reče?
Po ulici.
Zgoraj, ker hodijo, tam, kjer tečejo,
zgoraj, kjer sonce jim sije ves dan.
Res si želim svobodnih poti,
del tistega sveta.
Vse bi dala,
da bi živela zunaj teh voda.
Vse bi žrtvovala
za en dan toplega peska.
Stavim, da tam na kopnem vedo,
stavim, da tam hčerk ne grajajo,
mladih žena, sitih plavanja,
ki na nogah stojijo.
Rada bi vedela, kar vedo ljudje.
Vprašala bi in dobila odgovore.
Kaj je ogenj in zakaj ...
Kako se že reče?
Gori?
Kdaj pride moj čas?
Z veseljem bi, res,
obalo tam zgoraj odkrivala.
Zunaj morja
bi rada bila
del tistega sveta.
Ariela! Nikar!
O, ne, ne! Kaj pa počne?
Povem naj vam zgodbo morskih globin.
No, le na desno poglej.
Pazi, poba, morska deklica te čaka.
V skrivnostnih morskih vodah.
Kdo je ta starec?
Zapojem vam pesem o kralju morja!
No, le na desno poglej.
O vladarju valov in morja.
V skrivnostnih morskih vodah.
Dovolj!
Hvala, gospodje.
Dajmo malo plesat. -Daj, no. Rojstni dan ima.
Daj, no, Grimsby. Zakaj se ne smem malo zabavat?
Vsi drugi se. -Žal nisi kot drugi, gospodič.
Ločiti se moraš od posadke.
Če pa sem eden izmed njih. -Vedi se bodočemu kralju primerno.
Hočeš reči, naj se kot oče odrežem od sveta?
Erik, veš, kaj mislim.
Ko si pred 21 leti prišel k nam,
sta te kralj in kraljica vzela za svojega.
Zdaj si odrasel ... -Maks.
Maks!
Kaj delaš tam? Pridi sem!
Pridi, pridi.
Pojdi. -Zdaj, ko si odrasel,
imaš doma svoje obveznosti. Oče bi to pričakoval od tebe.
Ja, da bom v osami in strahu ždel v gradu.
Ne morem. -Malo strahu ne škodi. -Grimsby, ne poslušaš.
Drugačen vodja bi bil rad. Ravno zato sva šla na to potovanje.
Odpreti se moramo svetu. Samo tako se boš naš otok razvijal.
Erik, premisli, kaj tvegaš.
Ne znam pojasniti, Grims. To imam v krvi.
Celo zdaj slišim,
kako me tam zunaj nekaj kliče.
Nevihta se hitro približuje.
Vihar se bliža! Vsi na palubo!
Pritrdite lopute in zaboje! -Razumem!
Privežite jih!
Vrvi noter! Privežite jih!
Možje k črpalkam!
Spusti glavno jadro!
Spusti in zloži glavno jadro!
Preveč razpetih jader imamo!
Zloži sprednje jadro!
Vsa jadra zložite!
Spusti ga!
Spusti. Odpri!
Hej, fantje! -Ogenj!
Na levi bok!
Rešilni čolni! Zapusti ladjo!
-Zapusti ladjo!
V vodo, fant! Hitro! -Skoči!
V vodo! -Skoči!
Daj mi roko, fant. Daj, zlezi noter.
Zlezi noter. Prav?
Maks.
V redu je, poba. Pridi. V redu je.
V redu je, skoči. Skoči.
Pridi sem! Maks, pridi! -Priden!
Pridi. Pridi, Maks.
Takole. Imam te. -Erik!
O, ne.
Pusti me, trapa!
Živjo! Nisem te pričakovala tu.
Nje pa še manj.
Poslušaj me, ptica.
Kralj ne sme izvedeti za tole.
Pozabila bova, da se je kaj zgodilo.
Me poslušaš? -Ja.
Ti mu ne boš povedala, jaz tudi ne in vsi bomo ostali celi. Jasno?
Jasno.
Čakaj, kaj si že rekel? -Po meni je.
Vse bi dala, da bi živela, kjer si ti.
Vse bi žrtvovala, da bi ob tebi ostala.
Vse bi naredila, da bi se nasmehnil mi.
Kje bi se sprehajala,
kje bi tekala,
če bi ves dan sonce gledala?
Le midva
in bi sama bila
del tvojega sveta.
Poglejte v zaliv.
Pogledal grem v zaliv!
Oči na peclje! -Na drugo stran!
Zmigajte se, pobje. Za mano.
Spodaj na pesku!
Tam!
V to smer.
Diha?
Živ je! Obvestite kraljico!
Ti vodi. -Pohitita.
Nazaj v grad.
Pojdite naprej.
Gremo!
Gremo.
Ne vem, kdaj.
Ne vem, kako.
A vem, da nekaj začelo se bo.
Glej in videl boš,
da bom nekoč
del tvojega sveta.
Ne!
Ne, prelahko je.
Punca se je že zaljubila v človeški svet
in zdaj je našla sorodno dušo.
Čakaj, da očka izve.
Odneslo ga bo na gladino!
Punca bo pritekla naravnost v moje lovke.
Uporabila jo bom kot rakca v svoji igri,
da bom Tritonu vzela moč,
ki že od nekdaj pripada meni.
No, dobro.
V redu.
Vse bo v redu, samo če kralj ne izve.
Ni mu treba vedeti, da je s svojo pesmijo rešila človeka.
Samo še Arielo najdem in jo spravim domov.
No,
tu nekje je bila.
Ja, najbrž tule.
Odločno moram nastopiti
in ji pojasniti, da jo bo kmalu minilo
in čez čas bo pozabila nanj.
Ariela! -Sebastijan, kako si me našel?
Kaj je vse to?
Kaj počneš s to rečjo?
Ni čudovita?
Poglej te hrepeneče oči. -Kaj sploh veš o hrepenenju?
Kaj dela to tukaj? -Iz razbitine je.
Na grebenu sem ga našla. Verjetno je še veliko drugega.
Ne, ne! Ariela!
Otrok, vrni se.
Ariela!
Pozabiti moraš na to obsedenost z ljudmi.
Nisem obsedena. -Res imam oklep, a nisem slep.
Videl sem te ob brodolomu. -Kaj?
Oče želi, da se jim ne približaš več!
Zakaj? -Veš, zakaj.
Zdaj vem, da se jih ni treba bati.
Sebastijan, ko bi le videl.
Ladja je jezdila na vetru, nebo so napolnili z ognjem.
V redu, poslušaj me.
Človeški svet je v razsulu.
Življenje v morju je boljše od vsega, kar imajo tam zgoraj.
V tujem jezeru je morska trava
vedno bolj zelena.
Tvoje sanje o kopnem
so res huda zmota.
Poglej si ta svet okoli sebe,
tu na morskem dnu.
Krasne stvari obdajajo te.
Kaj je še lepšega na svetu?
V morski globini,
v morski globini.
Veš, tu v vodi se bolje živi,
verjemi mi.
Gori na obali ves dan delajo,
pod žgočim soncem garajo.
Mi pa se plavanju lepo prepuščamo
v morski globini.
Tu spodaj so ribe vesele,
ko se med valovi igrajo.
Na kopnem pa niso vesele,
prej žalostne v posodi plavajo.
A te v posodi imajo srečo,
ker še hujša usoda grozi.
Ko se šefu pocedijo sline,
uboga riba na krožnik leti. O, ne.
V morski globini.
Nihče nas ne tolče, cvre, ne požre
v ribji obari.
Na kopnem nas kuhajo,
v morski globini pa nič nam ne morejo.
Tu problemov ni, so le naši mehurčki
v morski globini. -V morski globini!
V morski globini, otrok. -V morski globini.
Življenje je kratko, a tu spodaj je sladko, to se ve.
To se ve.
Tu še orada in morski skat
ko jima paše, se gresta igrat.
Vsi smo igrivi, radi smo živi
v morski globini.
Glej tole.
Pupek igra flavto,
krap pa kar harfo, list brenka na bas to lepo melodijo.
Ostriž piha v tubo, klen v trobento,
list pa je glasbeni car.
Ja, skat res obvlada,
menku paše kitara, postrvi všeč je rok.
Orke so pevke, snetci, sardele pojejo vižo to.
Napihovalka napiha!
Ja, v morski globini. -V globini.
V morski globini.
Kjer sardine plešejo na te ritme.
To je glasba za moje srce.
Pa imajo kup peska!
In čeden rakovski bend.
Tu ve vsaka školjka, kaj je polka.
V morski globini.
Tu še lupinar poje za dinar.
V morski globini.
In še vsak polž pleše vzdolž.
Zato je v vodi življenje veselo.
Srečo imamo in je ne damo
v morski globini.
Ja.
Hej, Ariela?
Nekdo mora punci pripeti plavuti na dno.
Erik še kar sanja o dekletu, ki ga je rešilo?
Žal.
In brodolom? So bile žrtve? -Nobene, veličanstvo.
Hvala bogu, da ni nihče umrl. -Resnično.
Skrbi me njegov nemirni značaj, ta njegova nevarna popotovanja.
Erik, sedi. -Grimsby, ste že našli dekle?
Zajtrkuj, prosim. -Iskali smo jo, gospod.
Ni bilo dekleta.
Na srečo si prišel do obale, preden si omedlel.
Resnična je bila, rešila me je. -Sedi, Erik.
Nisem lačen, mati. -Skrbi me zate.
Od brodoloma nisi pravi. -Ste pogledali na sosednjih otokih?
Ne vseh. -Torej bom sam. -Ne, ne boš.
Ne greš z gradu, dokler ti ne bo bolje. -Bolje bom, ko jo bom našel.
Dekle ti ne bo izgovor, da spet pobegneš
in tvegaš življenje na ladji zaradi pustolovščine. -"Pustolovščine?"
Druge kulture spoznavam, da ne bomo zaostajali.
Na zadnjem potovanju smo svoj trs zamenjali za 20 zabojev kinina.
V Evropi z njim zdravijo malarijo. -In kje so zdaj ti zaboji?
Na morskem dnu.
Koliko brodolomov je bilo letos pri nas, premier?
Šest, veličanstvo. -Si slišal?
Seveda sem. -Brodolomi, orkani.
Morski bogovi nam niso naklonjeni.
Kolikokrat moram ...
Izpodjedajo zemljo pod nami in jo kradejo nazaj v morje.
Če bi mogli, bi nas vse pobili. -Traparija.
Kaj res?
Naj te spomnim, da te je k nam pripeljal smrtonosni brodolom?
In zdaj sem te skoraj izgubila.
Ne moremo več izzivati usode. Nehati se mora.
Kaj hočeš reči? -Da imaš zdaj
tukaj svoje zadolžitve.
Nič več potovanj in lovljenja deklet, ki jih ni.
Od nekdaj si želim le morja in neba,
osvobojen plemiškega življenja.
Zdaj pa me preganja vse ure in vse dneve,
samo še nate mislim.
Kako se
sklanjaš nad menoj
in me vodiš s svojo pesmijo
v divje neznane vode
še dlje od morja.
Vzela bi me tema,
voda bi me utopila,
a si prišla in me rešila.
Zdaj po kopnem hodim,
a sem še kar na morju izgubljen.
V teh divjih neznanih vodah me poišči
še enkrat.
Sprašujem se, kdo si in kje.
V mojih mislih tvoja melodija zveni.
Močnejša od tokov tisto noč, ko si rešila me.
V jutranji zori sem videl tvoj obris.
Ne morem,
ne morem te pozabiti.
V divjih neznanih vodah,
dlje, kot seže oko.
Ko tvoje oči zakrijejo obzorje
in boš končno tu ob meni.
Tukaj, na kopnem stojim,
tu, kjer si me pustila.
Tvoj glas je kot sirena,
ki vodi me
v divje neznane vode,
kjer sva le midva.
Upam, da si tam nekje v zraku.
K tebi ni narisane poti.
Čas spremeni obalo,
toda čas mene ne spremeni.
Če me stane življenja,
znova te bom našel.
V neznanih vodah
znova
poišči me.
Ariela, mi pomagaš?
Ariela!
Ja, seveda.
Kako bova odpletli tole?
Se ljudje zavedajo, koliko škode naredijo njihovi brodolomi?
Po mojem jih ne načrtujejo.
Lahkomiselni so.
Tisoče let bo trajalo, da bodo korale znova zrasle.
Skoraj vse rdeče alge so pobili.
Tudi nas bi, če bi imeli priložnost. -Ne, niso takšni.
Kako pa ti veš? Nisi še videla človeka.
Otrok si še bila, ko je mama umrla in nam je oče prepovedal na gladino.
Tudi mi nismo vsi enaki. Zakaj bi bili ljudje?
Kaj je z ljudmi?
Mislim ... -Poglej, kaj je naredil njihov brodolom.
Dobili so zasluženo.
Najnevarnejša vrsta so.
Kvarijo naše morje, uničujejo grebene,
ne spoštujejo ravnovesja v morju.
Niso edini, ki ne spoštujejo ravnovesja.
Ariela, kje si ...
Kaj se dogaja z njo?
V tistih letih je, ko se ne želi več družiti s starejšimi sestrami.
Res je. Se spomniš, kakšna sem bila jaz? -Kdo bi lahko pozabil?
Le kdo je srečni morski fant?
Rak, veličanstvo.
Pridi sem, Sebastijan.
Dihaj, Sebastijan.
Ne pozabi, kriv je le, kdor krivdo prizna.
Brez drame, ostani miren.
Ja? Ja, vaše veličanstvo?
Sebastijan, si opazil, da se Ariela zadnje čase čudno vede?
Čudno?
Nezbrana je, zasanjana, po več ur je ni nikjer.
Nisi opazil?
No, ja.
Pravzaprav nisem.
Reči hočem, da nisem ...
Sebastijan.
Vem, da mi nekaj prikrivaš.
Prikrivam?
O Arieli.
O Arieli?
Je moja najmlajša zaljubljena?
Skušal sem ji preprečiti, da bi šla na gladino!
Rekel sem ji, naj se izogiba ljudem! -Ljudem?
Ljudem? Kdo je omenil ljudi?
Odloživa tole in greva nazaj. -Ni šans!
Krasne reči so še spodaj. -Nimava že dovolj?
Daj, no, Franci. Šele začela sva.
Torej ...
Prekršila si pravila.
Šla si v zgornji svet.
Brodolom se je zgodil.
Človek se je utapljal. Morala sem ga rešiti.
Morala bi pustiti, da se utopi.
Ljudje so divjaki. -Tega ne veš.
Tvojo mamo so ubili.
Vem.
Toda to je storil en človek.
Zakaj bi krivil vse ljudi?
Mama jih ne bi. -Ne! Dovolj. Dovolj je.
In Erik ni imel nič pri tem.
Erik?
Si povsem ob pamet?
Ko bi ga le slišal, oče.
Sočuten je in prijazen in ...
Človek je, ti pa morska deklica! -Res je, a zato nisva sovražnika.
Obljubi, da ga ne boš več iskala.
Ne morem. -Obljubi mi, Ariela!
Ne bom ti lagala.
Prisežem, da ti bom dopovedal!
Ne! Prosim!
Oče, nehaj! -Tega bo zdaj konec!
Prosim, nehaj! -V tvoje dobro je.
Oče, ne!
Nikoli več ne odidi.
Ariela.
Res mi je ... -Pojdi proč.
Ubogi otrok.
Ubogi ljubi otrok.
Hudo se zna razjeziti.
Misli, da je vseveden.
Kdo pa si?
Gotovo se me ne spomniš. Tvoja teta Uršula sem.
Morska čarovnica? -Kaj?
Kaj ti je oče povedal o meni?
Da rada povzročaš težave med kopenskimi in morskimi ljudmi.
To je rekel?
Nisem takšna pošast, kot trdi.
In samo pomagat sem ti prišla.
Ne potrebujem tvoje pomoči.
Kakor želiš, ljubica.
Počakaj. -Ja?
Kako mi lahko pomagaš?
Ariela?
Kam gre s to izmuzljivo ničvrednico?
Pojdiva.
Vstopi.
Vstopi, otrok.
Ne smeš se skrivati po hodnikih.
Nevljudno je.
Oprosti zaradi nasilnega vrta.
Sama ne bi izbrala takšnega življenja.
Očka je krivičen do obeh.
Ukazovati hoče, kaj bova govorili in počeli.
Dejansko sva si podobni.
Sploh nisi takšna, kot te je opisal oče.
Kaj res?
Nisva se razumela.
Soribja tekmovalnost.
Vedno je dobil, kar je hotel. Sama pa nisem dobila ničesar.
Nič, nula, ništrc.
Ti je kaj znano?
Verjemi, vem, kaj preživljaš.
In vem, zakaj si tu.
Še sama ne vem. -Lepo te prosim.
Dolgo te že opazujem, dragica.
Želiš si gor, v zgornji svet.
Od nekdaj te je tja vlekla radovednost, zdaj pa še tvoje srce.
Kako to misliš?
Mlada si še.
Mar ne vidiš? Usojena sta si.
Težko gledam tvoje trpljenje.
Po naključju ti lahko pomagam.
Kako?
Za preprosto težavo gre.
V zgornjem svetu ne moreš živeti,
če sama ne postaneš človek.
Da postanem človek?
Je to sploh možno? -O, ljubica.
S tem se ukvarjam.
Za to živim.
Priznam, da nekoč sem zlobna bila.
Niso lagali, ko so mi rekli čarovnica.
Zdaj pa boš spoznala,
da drugačna sem postala.
Se pokesala, spregledala in se spreobrnila.
Res? Ja.
Na srečo se malo na čaranje spoznam.
To od nekdaj je bil moj dar.
In zdaj ga uporabljam, nikar se mi ne smej,
v dobro
obupanih, osamljenih in potrtih
ubogih
nesrečnih duš.
Žalostnih, hrepenečih.
Ta bi bila rada vitkejša,
tisti rad bi svoje dekle.
Jim pomagam?
Ja, seveda.
Te uboge duše,
žalostne in iskrene,
se zbirajo ob mojem kotlu
in jočejo: "Uršula, prosim te za urok!"
In jim pomagam?
Seveda jim.
Tu in tam se zgodi,
da kdo ne more plačati.
Takrat jih kar ostro oštejem.
Res kdaj pade pritožbica,
drugače pa sem prava svetnica
za te uboge dušice.
Morska čarovnica!
Takole je.
Zmešala bom napoj, ki te bo za tri dni spremenil v človeka.
Si razumela? Za tri dni.
Pred sončnim zahodom tretjega dne se morata s princem poljubiti.
In ne kar za hec.
Temveč iz iskrene ljubezni.
Če se bosta, boš za vselej ostala človek.
Če pa ne,
se boš spremenila nazaj v morsko deklico
in boš moja last.
Ne, Ariela!
Gotovo razumeš, da se boš morala odpovedati darovom morske deklice.
Ne boš imela tega repa, ki ti je v napoto.
Ne boš mogla dihati pod vodo. Le kaj ti bo to?
In ne boš imela več svojega čarobnega glasu,
ker ne bi bilo pošteno, kajne?
Ne skrbi.
Spravila ga bom na varno v tišino.
Sva dogovorjeni?
Ne vem.
No, dala sem ti kraljevsko ponudbo, otrok.
No, ja.
Življenje je polno težkih odločitev, a ne?
Ne. Narobe je, ne morem.
Tudi prav, pa pozabi na zgornji svet.
Vrni se domov k očku
in "nikoli več ne odidi"!
Daj, no, ti uboga nesrečna duša!
Daj že, odloči se.
Ogromno dela imam.
Nimam ves dan časa.
In cena ni visoka, le svoj glas mi daš.
Ti uboga nesrečna duša.
Žalostno je, a drži.
Če hočeš čez most, ljubica, je treba ceno plačati.
Lusko s svojega repa daj,
kani v kotel kapljo krvi!
Tako, fanta, pa jo imam.
Zdaj sem na svoj račun prišla!
Ta uboga nesrečna
duša!
Beluga! Sevruga! Vetrovi Kaspijskega morja!
Izguba spomina in huda angina,
glas mi daj!
Zdaj pa poj!
Poj!
To!
Poglejte njene trapaste noge!
O, Ariela.
No, pridi, punca.
Plavaj ali potoni.
Brez skrbi, fantje.
Brez tega nima možnosti.
Morska deklica brez glasu?
In za vsak slučaj
sem v svoj urok dala še droben dodatek.
Naj se še tako trudi,
ne bo se spomnila, da potrebuje poljub.
Le vprašanje časa je.
In potem bo moja.
Brez repa je kar težko, a ne?
Mahaj, da si utrdiš noge.
Čisto malo še.
Poberi se!
Bog, usmili se me.
Si dobro?
O, ti revica. Najbrž si v šoku.
Poiskal bom odejo.
Še en brodolom. Sveta Marija.
Punca, kaj se dogaja?
Ja ne smeš sem, ti pa se voziš z barko.
Pokvarjena morska čarovnica je Arieli vzela glas.
Živjo, Franci. O čem govoriš?
Sebastijan je povedal, da je Ariela rešila človeka in Triton je pobesnel.
Pozneje boš pojasnil. -Čakaj!
Proč moraš. -Nisem še povedal za čarovnico. -Pa-pa.
In nikomur ne povej za čarovnico!
Nekaj na tebi je drugačno.
Ne povej mi. Frizura, a ne?
Ker si uporabljala navijalko? Ne?
Ne vem čisto točno,
ampak če bom dovolj dolgo stala tu ... -Noge ima, ti avša!
Govorila sva o tem. Ne maram, da mi praviš avša.
Reci mi kaj prijaznega. "Štefka, lepo perje imaš."
Izvoli. Za zdaj bo dobro.
V grad te bom peljal. Vedeli bodo, kaj naj s teboj.
Pridi, hitro noter.
Dober ulov. -V redu zgleda. Sveže je.
Še nisi? -Kako je čeden!
Prijazna riba.
Za dva tedna imam dovolj rib.
Poglej sonce, nebo, pesek in morje za menoj.
Poglej, zdaj sem na kopnem svobodna.
Ne meni se zame, ko prvič plezam,
prvič skačem,
ko skušam stati, a me težnost vleče na tla.
Kar naprej, Emil.
Naprej!
Naprej. Hitro pokliči Lašano!
Takoj.
Kaj se dogaja? Kaj, šmenta?
Punca se je zapletla v mrežo.
Je cela? -Preživela bo.
A je veliko pretrpela. Niti besede ne črhne.
Kdo ve, kaj se ji je zgodilo.
Poglej, ogenj. Topel in žareč.
Osvetljuje prostor.
Naj ga potipam. Av! Če prideš preblizu, ugrizne.
Preblizu sem prišla, prvič.
Opekla sem se, prvič.
Vse je jasneje, svetleje in vroče.
Zdaj, ko sem tu kot riba na suhem,
poskušam stati, a me težnost vleče na tla.
O, nebesa!
Naj te odpeljem gor, da se umiješ in ti najdemo obleko.
Dobro, pa pojdiva gor.
Korak za korakom.
Sploh ne govori? -Kdo bi ji zameril, Rozi.
Po vsem, kar je prestala, je čudež, da ni v slabšem stanju.
Kot da je z mislimi drugje.
Malo mila in krtača, pa bo kot nova.
Smo res zgolj
hrana za zakol?
Je takšno življenje na kopnem?
Modra obleka v tvoji sobi.
Pod gladino si bila osamljena,
daj, Ariela, zdaj pa vstani.
Tako, ja. Lepo diši, ne?
O, ne, revica. Najbrž si sestradana.
Rozi, prinesi ubogemu otroku hrane. Hitro, preden bo pojedla krtačo.
Takoj. -Dobro.
Spravimo s tebe ta smrad po algah.
Ja.
Stlači se v čevlje, steznik je ozek.
Šivi kar pokajo.
Nekaterim ženskam je to všeč. Se moje sanje privajajo?
Kar težko verjameš. Dva brodoloma v enem tednu.
Princ Erik še kar išče dekle, ki ga je rešilo.
Menda ne bo odnehal, dokler je ne najde.
Tu počakaj, po princa grem.
Ko prvič čakam,
prvič tukaj.
In zdaj bo prvič
stopil skozi ta vrata.
Po stopnicah,
z obale,
v tem trenutku.
Nasmehnil se bo,
kot da ve,
ko rečem ...
Žal mi je, da se ti je to zgodilo.
Kako ti je ime? -Ne govori, gospod.
Je ...
Veseli smo, da si uspela priti sem.
Imaš prenočišče? Sorodnike?
Torej si dobrodošla tukaj, kolikor dolgo boš želela.
Poskrbi, da bo imela vse potrebno. -Prav, veličanstvo.
Odpočij se.
Dojela sem ceno, ki sem jo plačala z glasom,
ko se je obrnil proč.
Izbrala si in žrtvovala glas. Tega ne moreš več spremeniti.
Prvič izgubljena.
Prvič prestrašena.
Težnost se zdi kot vrtinec,
ki me vleče
na dno.
Tole je nedvomno
najbolj ponižujoči dan zame!
Skoraj bi me skuhali.
In potem moram še plezati tako visoko.
Ti niso mogli dati sobe v pritličju?
Upam, da ceniš, kar sem prestal zaradi tebe, mlada dama.
Ne, ne obračaj mi hrbta.
Kje si imela pamet, da si se odpovedala svojim darovom?
Če bi coprnico prepričali, naj ti jih vrne,
bi lahko šli vsi domov in ...
No, in bi nesrečno
živeli do konca svojih dni.
Ojoj, kak mehkužec postajam.
Prav, prav. Poskusil ti bom pomagati.
Drzna morava biti in hitro ukrepati. Ne pozabi na poljub.
Ne, ne mene. Princa! Princa moraš poljubiti.
Si pozabila? Komaj tri dni imaš ...
O, ne!
Uročila te je.
Ne spomniš se, kajne?
Kaj bova pa zdaj?
Ne smeva tratiti časa.
Nekako vaju morava spraviti skupaj.
Brezupna si, veš?
Povsem brezupna.
Samopostrežno?
Kaj? Brez oreškov?
Kaj delaš tu? -A, tukaj si.
Iskala sem te. Franci mi je vse povedal.
Je Ariela že ubila princa? -Ne ubila.
Poljubila, ti ptičja afna.
Huje je, kot sva mislila. Čarovnica jo je uročila.
Ko ji omenim poljub s princem, ji misel v hipu skoči iz glave.
Zdaj sva ostala samo midva. -Da poljubiva princa? -Pozabi.
Kje je zdaj Ariela? -Kako to misliš? Tukaj ...
Kaj počneš tu, otrok?
Ne moreš po mili volji tavati okoli.
Skrij se! -Kdo je tu?
O, ti si.
Po navadi nihče ne pride sem.
Moja mala morska deklica.
V redu je.
Kar poglej.
Našel sem jo na kartažanski obali.
Ni čudovita?
Saj res, ne ...
Saj je vseeno.
Večina stresa preveč besed, pa nimajo kaj povedati.
Veš,
ne verjamem zgodbam, da morske deklice vabijo mornarje v smrt.
Izvoli, vzemi.
Res želim, da je tvoja.
Že tako mi zmanjkuje prostora.
Skoraj vse sem prinesel s popotovanj.
Gotovo se ti zdi trapasto zbirati predmete.
Toda poglej ta fosilni morski kamen.
Si predstavljaš, da so v morju tako čudovite reči?
Ne, čakaj!
Kako si vedela, da je že ves čas
notri?
Neverjetno.
O, tale. -Živjo.
To sem našel na plaži na otoku.
Ob tem času jih je ogromno.
Nisem vedel, da zmore tole.
Jaz?
Res? Dobro, roka ...
Kako naj ...
Ja, tako je prav. Tako je prav, punca.
Le daj, le daj. Vidim te.
No, le dajta ...
Oprosti.
No, ja,
vadil bom.
Tamkajšnji ljudje so mi všeč. Njihova kultura, navade.
Vse to območje je znano kot Brazilski imperij.
Potem je tu Venezuela.
Kolumbija.
Temu delu pravijo Obala komarjev.
Ta morja so še neraziskana.
Ne bi bilo izjemno odkriti kraja, ki ga ni videl še nihče?
To pa je bilo eno mojih najljubših potovanj.
Tam sem kupil to perujsko preprogo in šest statev, kjer so jo stkale.
Še enega. Prav.
To pa je naš otok.
V tem gradu smo.
To je naša glavna vas.
Pristanišče je bilo nekoč najobiskanejše na tem območju.
Upam, da bo nekoč spet.
Tukaj je čudovit zaliv z majhnim slapom.
Vse to pa je deževni gozd.
Če želiš, ti lahko razkažem otok.
Prav.
Jutri bova šla. -Toda, gospod ...
Grimsby, odlično.
Zjutraj naj nama pripravijo konja in kočijo. -Besedico na samem?
Seveda.
Poseben je, kajne? In še ta mesečina.
Z vsemi kočijami smo mislili iskati dekle.
Dekle! Pozabil sem.
Seveda, to je pomembnejše.
Vsekakor. -Erik, spomniti te moram,
da je tvoja mati včeraj prepovedala, da greš z gradu,
dokler ti ne bo bolje. -Dobro sem. Bolje kot kdaj koli.
Da.
Da, vidim.
Po mojem lahko pogrešamo eno kočijo.
Očitno imaš novega prijatelja. Pridi, Maks.
Pozneje se vidiva. -O, ne. Ne gresta brez mene.
Komaj dva dni še imam. Rak z nalogo sem.
Gremo, Kralj.
Prestar sem za tole.
O, ne, ne! Nehaj, pošast!
Še vedno znam.
Kdo se pelje s princem Erikom?
Dekle, ki jo je naplavilo včeraj? -Res je, Lašana.
Ni kraljica naročila, naj ostane v gradu? -Res je, Lašana.
Ne boš v škripcih, ker si mu dal kočijo?
Kakšno kočijo, Lašana?
Bi poskusila?
Izvoli.
Pazite! Pazite!
Dajmo, hitro, hitro!
Opravičujem se!
Za las je šlo.
Umaknite se!
Zavoj! -Hitro! -Čakaj, čakaj!
Hej, pazite! -Previdno.
Tole je bilo pa zabavno.
Čakajte.
Naj vam pomagam.
Gremo, premaknite se. -Takole, kar sem.
Dajmo, sem.
Takole.
Pojdite. Tako, ja.
Hvala, mladenič.
Jagodičevje?
Je lepa?
Kokos! -Kruhovec! -Kokos!
Svež kokos?
Ne? Ga ne bi?
Da zaužiješ malo vode.
Hvala, gospodična. -Mlada dama, bi poskusila?
Tole boš potrebovala.
Lahko dobim malo soli?
Dober dan, gospod.
Je mango zrel?
Klobuk za damo?
O, tukaj si.
Ne, prevelik je. Tega poskusite.
Tropsko cvetje?
Dajmo vsi! Dajmo vsi!
Smo se že kaj poljubljali?
Ne. Kar se romantike tiče, da ta sva počasna kot polža.
Poišči Francija.
Tole moramo hitro speljati.
Prav, ukazovalnež.
Hitro sem, hitro sem!
In nazaj, in nazaj!
Dajmo vsi!
Všeč mi je takšen čas.
Včasih vidiš na drevju skovikove oči.
Prinesi nazaj!
Daj, no.
Pazi.
Sem je šla. Si dobro?
Vrni mi klobuk!
Tudi prav.
Nisem ga hotel izgubiti.
Umakni debela peresa, ptica. Ničesar ne vidim.
Kar v redu je šlo, a ne? -Toda nič se ne dogaja.
Časa zmanjkuje, pa nista niti našobila ustnic.
Po mojem je čas
za malo glasovne romantične spodbude.
Nikar, prosim. Štefka, moraš ...
V redu. Ojoj. -Fušala sem. -Kje pa.
Naj najdem ton.
Si končala?
V redu, poslušaj.
Ariela ne sme vedeti, da pomagamo.
Če nas bi videla ali slišala, bi nas odslovila. Potuhniti se moramo.
Na princu moramo uporabiti moč namigovanja. -Dobro.
Kako bomo to speljali?
Pomešati se moramo z zvoki narave, da nas ne bo slišala.
Tolkala.
Godala.
Vetrovi.
Besede.
Gledaš jo,
kako nasproti ti sedi.
Ne govori veliko,
a je nekaj posebnega na njej.
In ne veš, zakaj,
a vse bi dal,
da bi poljubil jo.
Ja, zase jo hočeš.
Poglej jo. Veš, da je res.
Verjetno si sama tega želi.
Izreci besede, fant, in jo vprašaj.
Želiš poskusiti?
Če bo kdaj pravi čas,
je to nocoj.
Daj, le poljubi jo.
Ša-la-la-la, ojoj, ojoj,
fantu je nerodno nocoj.
Ne bo poljubil je.
Ša-la-la-la, žalostno je.
Smola, res škoda je.
Pogrešal jo bo.
Tiše, Štefka. Tiše.
Kako jasna noč.
Orion se vidi.
Mornarji si pomagajo z ozvezdji.
Tisto je Orion, lovec.
Tisto tam je Aries, oven.
In Kasiopeja.
Nerodna reč.
Še vedno ne vem, kako je ime tebi.
Poglejva. Si ...
Diana?
Ne?
Ali pa
Katarina?
Ne, zagotovo nisi Katarina.
Kako ...
Nebo ...
Aries?
Aries.
Arie...
Arie-la.
Ariela?
Ari-ela?
Ariela.
Čudovito ime.
Zapisano v zvezdah.
Zdaj je tvoj trenutek
sredi modrega zaliva.
Fant, raje pohiti.
Zdaj je pravi čas.
Niti besede ni rekla,
in je tudi ne bo,
če je poljubil ne boš.
Poljubi jo.
Ša-la-la-la, nič se ne boj,
vzdušje je pravo.
Daj, le poljubi jo.
Ša-la-la-la, ne odnehaj zdaj,
nikar ne skrivaj, da bi rad
poljubil jo.
Ša-la-la-la, prepusti se
in prisluhni pesmi.
Pesem pravi, da poljubi jo.
Ša-la-la-la, glasba igra.
Stori, kar ti glasba govori.
Da moraš poljubiti jo.
Zakaj ne bi poljubil je?
Le daj in poljubi jo.
Daj že, in poljubi dekle.
Kaj je bilo to?
Za las je šlo. Preveč za las.
Ne razumem.
Mislila sem, da mala barakuda nima šans,
da bi ga pritegnila brez glasu.
Kako je to sploh mogoče?
No, ne bomo več dovolili tega.
Čas je, da vzame Uršula zadevo v svoje lovke.
Kje je?
Daj, no. Mora biti tu nekje.
Ne! Ne!
Nihče ne da mojih stvari nazaj!
Ne! Kje je?
Ne, ne, ne!
Ne!
O, tukaj je. Našla sem.
Princ ne bo vedel, kaj ga je zadelo.
Le še en sončni zahod,
pa se bo Triton mučil v mojem prijemu.
Zvijal se bo kot črv na trnku.
Kje je? -Ne vemo, oče. -Izginila je.
Kako je izginila? -Povsod jo iščemo.
Nikjer ni sledi o njej. V tem morju je ni.
Pa preglejte še enkrat. Če je treba, preiščite Sedem morij.
Ariela si ne bi spet drznila gor. -Niti pomisli ne na to.
Ni logično. Zakaj bi odšla? -Ne vem.
Ni pomembno, samo najdite jo.
Kaj sem storil?
Vsi že spijo. Tiho morava biti.
Ves dan je bil v svoji sobi? -Čakaj.
Pojdi. O, ne, hitro noter. -Nisem ga videla.
Previdno. -Verjetno počiva.
Se me izogiba? -Ne, veličanstvo.
Ne? -Ne, res ne.
Nekam prepričan si.
Da bi se izogibal? Ni podobno Eriku, ne?
Kje pa je potem? Saj ne išče tistega izmišljenega dekleta?
Ne, veličanstvo, lahko vam zagotovim.
Hvala za drobne darove.
Mokro je.
Raziskal bom. Tudi sami se morate odpočiti.
Verjetno res.
Hvala, Grimsby. Lahko noč. -Gospa.
Oprosti za tole.
Danes ne bi smel iz gradu. A sem vesel, da sem šel.
Vsa ta pravila.
V resnici se nisem rodil v to družino in zato mi je nelagodno.
Dobrodošel nazaj, gospodič. -O, Grimsby.
Gotovo sta imela prijeten izlet.
Ja, res sva, kajne? Ja, zelo lep.
Dan je bil dolg, gospodična. Naspati bi se morala.
In se posušiti.
Ja, veslat sva šla v zaliv in sva padla vanj.
Kakor koli, lahko noč.
Lahko noč,
Ariela.
Glede kočij, gospodič.
Bojim se,
da niso našli skrivnostnega dekleta.
Niso?
Zanima me,
ali naj iščemo še naprej?
Grimsby,
samo ...
Počutim se malo ...
Če želiš nasvet starca,
naj te ne ustavi tisto, kar misliš, da naj bi bilo.
Misli na to, kar je.
Lahko noč, gospodič.
Zbudi se! Zbudi se! -Kaj je?
Nisi slišal govoric? -Nogic?
Ne, govoric, čenč.
Kdo je rekel, kaj je videl. Ja, govoric.
Letela sem čez kopno in morje in poslušala klepet.
Potem sem priletela sem, da nekaj ti povem.
Se spomniš močvirja in moje pesmi, ko sem pela ... -Spomnim se.
No, od takrat ta poba z lasmi in v srajci ...
Princ. -Ja, princ, namiguje, da želi ...
Veš, ko se ljudje oblečejo kot pingvini in mečejo riž golobom?
Hočejo, da jih raznese. A to so le urbane legende.
Poznam hudo debele golobe.
Štefka. -Poslušaj tole, Sebastijan.
Slišala sem govorice. -Pohiti.
Ko boš slišal, boš na široko odprl kljun: "Kaj?"
Dobro, zdaj pa se primi.
Od žensk, ki perejo perilo, do lovcev, ki streljajo z loki,
po palači se govori, da bo tvoj princ Erik zasnubil ...
Kaj? -Neko neznanko.
Menda je na hitro izbral. -Katero? -Tole je veselo.
Stavim, da je punca noge šele dobila. -Ne!
Ja, kdo bi si mislil, da je naša Ariela za zakon primerna.
Čas je za riž, za obleko in za tisto reč z ustnicami ...
Nimam ustnic, ampak kljun. Lahko te cmoknem na lička.
Ne verjamem. -Ti si pa nekam tiha.
Saj res. Kaj bomo zdaj? -Gremo, gremo!
Kdo bi si mislil, te govorice!
Obleci se, otrok.
Z veseljem sem jih prinesla.
Pred zoro imamo še veliko dela.
Govorice, govorice!
Prosim, naj bo danes ta dan.
Gremo, gremo. -Gremo.
Novice, govorice imamo.
Kdo je rekel, kaj je videl. Ja, sem ti rekla.
Gremo, gremo. -Pred sončnim zahodom. -Se mora zgoditi.
Spravi jo iz postelje, pripravi za poroko. Sonce bo zašlo, zato le hitro. Govorice!
Štefka, preblizu si.
Ojoj, čudovite novice. Kajne, Grimsby? -Res.
Priznam, da sem se motila.
Očitno si res našel dekle svojih sanj.
Da, presenečen sem, Erik.
Kaj?
Vem.
Vem, da se zdi naglo,
a ji dolgujem življenje.
Nocoj bomo proslavljali.
Svojo izbranko boš predstavil dvoru.
Saj je izvedljivo, Grimsby?
Je, če si res želiš, Erik.
Če si želim česa?
Oba si želiva.
Lepo.
Polne roke dela imamo. -Res je.
Torej začnimo s pripravami.
Ariela, ti punca. Kam si izginila?
Si jo kje videla? -Ne. Trikrat sem preletela vas.
Še enkrat preišči grad!
Sonce bo kmalu zašlo. Najti jo morava. -Razumem.
Kaj je temu neumnemu princu?
Tu nekaj smrdi. Ni mi všeč ... -Sebastijan, semkaj! -Kaj je?
Že grem, počakaj.
Kaj je? -Vem, kje je Ariela.
Kaj še čakava? Greva, greva!
Ariela?
Zbogom, rdečelaska.
O, ne!
Vse sem tvegala,
da bi spet padla tja,
kjer sem začela.
Nazaj ob obali,
tam, ko nekoč
si me za roko prijel.
Tam zgoraj na kopnem
razumejo
in ti ne strejo srca.
Čemu sem se odrekla, da bi živela ob tebi?
Kam naj grem zdaj? Nikamor ne morem.
Otrok, kaj počneš?
Ne smeš se tako hitro predati.
Gotovo gre za nesporazum.
Opazoval sem vaju. Usojena sta si.
Tukaj si. Iskala sem te.
Mislila sem, da sem te slišala.
A sem videla, da nisi ti.
Ona je bila! Ampak ni ...
V ogledalu. Ampak imela je tvoj glas!
O čem govoriš?
Ne razumeš, kaj ti govorim? -Ne!
Princa so preslepili.
Tista ženska je v resnici zamaskirana morska čarovnica.
Si prepričana? -Seveda sem!
Sem se že kdaj motila? O pomembnih rečeh?
Kaj bomo pa zdaj?
Nekaj moramo ukreniti, preden se princ poroči s sluzasto jeguljo.
Ja, punca, pojdi!
Franci, povej kralju, kaj se je zgodilo.
Vse mora izvedeti. -Prav.
Kaj pa naj jaz? -Nesi me v grad.
Zavlačevati morava poroko.
Res je posebno.
Junaštvo je premočna beseda.
Sem pa res rešila Erika.
Vsak bi to storil. -Seveda.
Grimsby. -Gospodič?
Si videl Arielo? -Služinčad pravi, da je zgodaj odšla.
Odšla? -Ne moreš ji zameriti, Erik.
Ne razumem. Nisi takšen.
Še sam ne razumem.
Želel sem le ...
Mislil sem ... -Erik.
Hvala.
Ne vem, kaj sem želel.
Kmalu bova tam!
Ko ti dam znak, me izpusti. -Jasno? -Jasno.
Ne, ti trapa!
Očitno se moram znajti sama.
Dragi moj,
to je prstan moje matere.
Želim, da ga imaš.
Tvoja sreča mi pomeni vse.
Prijazni ste.
Dovolite?
Lepo se imej.
O, Erik. Čudovit je.
Kaj ... -Prstan.
Izgubil sem prstan.
Je kdo videl prstan?
Ste videli prstan?
Ste ga videli?
Proč, ti umazana ptica!
Pomagajte mi! Napadla me je!
Ariela! Ariela, iskal sem te!
Kdo je to?
Kaj počneš?
Grimsby, spusti me! -Spravite jo proč!
Zmešana je!
Kaj se dogaja? -Ariela, nehaj!
Pusti me!
Ariela.
Ja.
Ti si bila.
Moral bi vedeti.
Ne vem, kaj me je obsedlo. -Začarala te je.
Proč od nje! -Erik, vedi, da ...
Poljubita se že!
Želim, da izveš vse. -Zdaj ni več pomembno.
Ne!
O, ljubi bog. Morsko bitje je.
Prepozna si!
Ne približuj se! -Utihni!
Erik!
Erik, ne.
To je delo morskih bogov. Opozorila sem te. Njihov svet je hudoben.
Erik, čakaj! Erik!
Kaj počneš? Spusti me!
Ni šans. Dogovorili sva se, a ne?
Tri dni, brez poljuba.
A se zdaj že spomniš?
Se mi je zdelo.
No, zdaj moraš živeti s tem, avša.
Uršula!
Izpusti jo.
Pozabi, veliki brat.
Zdaj je moja.
Veš, dogovor sva sklenili.
S krvjo. Niti ti ga ne moreš izničiti.
Oče, žal mi je, jaz sem kriva.
Kaj ti bo moja hči?
Nič.
Tebe hočem.
Hočem, da trpiš, kot sem vsa leta trpela jaz.
In hči velikega kralja morja
je dragocena roba.
Uboga revica.
Hej, primita jo, fanta!
Odsvetujem ti.
Šokantno, ne?
Seveda se pa vedno rada pogajam.
Si za kupčijo?
Koliko ti pomeni tvoja ljuba Ariela?
Zdaj je moj.
Ne!
Oče!
Ti pošast!
Ne bodi neumna, smrklja!
Brez moči si proti ...
Tole boš plačal.
Ujemite ga!
Poslovi se od svojega človeškega ljubčka.
Nikar!
Moja srčka!
Erik!
Pojdi na obalo. Ubila te bo!
Ne bom te zapustil!
Ja!
Daj mi roko!
Zdaj!
Pazi!
Zdaj vladam morju jaz
in pod mojo vladavino boste vsi nemočni!
Ne!
Toliko o iskreni ljubezni.
Zbogom, ljubimec.
Življenje si dal zame.
In ti si se borila, da mi ga vrneš.
Oče, nisem se borila sama.
Erik se je boril z mano.
Pomembno je le, da si varna in doma.
Kamor sodiš.
Gospodič, prosim! -Čoln potrebujemo.
Grimsby, najti jo moramo! -In kaj bo potem?
In kaj bo potem, Erik?
Ljubi.
Prav si imela.
Dekle iz sanj sem iskal. -Ne.
Ne, motila sem se.
Še kako je bila resnična.
In tvoja čustva do nje. Zdaj to vidim.
Le to je,
da naša svetova ne moreta biti skupaj.
Sebastijan!
Se hecate?
Ja, veličanstvo.
Vedno sem skušal izbrati, kar je najboljše za naše ljudstvo.
Ja, veličanstvo.
In kar je najbolje za moje hčere.
Res je, veličanstvo.
Vse v svoji moči sem storil, da bi bila srečna.
No, ne čisto vsega.
Drugačno življenje želi, kot sem hotel.
Skušala ti je povedati, veličanstvo.
A tam je ne bom mogel več ščititi.
No, vedno pravim,
da potrebujejo otroci svobodo, da lahko živijo po svoje.
To da praviš? -Nekaj takega, ja.
Torej imamo le še eno težavo. -Kakšno, veličanstvo?
Kako bom pogrešal svojo najmlajšo.
Priden fant. Teci.
Še enkrat?
Maks?
Bodita blagoslovljena.
Čarobna novica!
Kaj je vse to, Grims?
Kraljica želi, da vaju primerno pospremimo.
Hvala, veličanstvo. -Ne, tebi hvala.
Čeprav ne maram poslavljanja, imamo razlog za slavje.
Naša svetova dovolj dolgo nista razumela drug drugega.
Vajina poroka zaznamuje novi začetek.
Ja, začetek.
Zdaj pa ...
Pojdi
in spremeni svet ali kar koli že moraš, da ne bomo zaostali za njim.
Moja mama ne govori tako. Kaj si ji naredila?
Pojdita že.
Sta se odločila, kam gresta najprej?
K neraziskanim morjem. -Dobro.
Morska deklica in človek.
Kdo bi si mislil.
Poglej, kdo je tu.
Nekaj smo ti prinesli, Ariela. -Res je.
Nekaj, kar si skoraj izgubila.
Kje je? -Sediš na njej, ptica.
Moja mala morska deklica.
Spravite jo zame.
Upam, da bo povzročala manj težav kot jaz.
Prav sem imela o navijalki, a ne?
Res je, Štefka. Res je.
Saj ne odhajaš za dolgo,
ne, Ariela? -Kje pa.
Ob naslednji koralni luni bom nazaj.
In tokrat ne zamujaj.
Si pripravljena?
Sem.
Pripravljena sem.
Moj otrok.
Erik.
Hvala, da si me slišal.
Ne bi se smela odpovedati glasu, da bi bila slišana.
Toda zdaj poslušam.
In vedno bom tu zate.
Vsi bomo.
Oče, rada te imam.
V tujem jezeru je morska trava vedno bolj zelena.
Tvoje sanje o kopnem so res huda zmota.
Poglej si ta svet okoli sebe, tu na morskem dnu.
Krasne stvari obdajajo te. Kaj je še lepšega na svetu?
V morski globini, v morski globini.
Veš, tu v vodi se bolje živi,
verjemi mi.
Gori na obali ves dan delajo,
pod žgočim soncem garajo.
Mi pa se plavanju lepo prepuščamo
v morski globini.
Tu spodaj so ribe vesele, ko se med valovi igrajo.
Na kopnem pa niso vesele, prej žalostne v posodi plavajo.
A te v posodi imajo srečo, ker še hujša usoda grozi.
Ko se šefu pocedijo sline, uboga riba na krožnik leti.
O, ne. V morski globini.
Nihče nas ne tolče, cvre, ne požre
v ribji obari.
Na kopnem nas kuhajo, v morski globini pa nič nam ne morejo.
Tu problemov ni, so le naši mehurčki
v morski globini. -V morski globini!
V morski globini, otrok. -V morski globini.
Življenje je kratko, a tu spodaj je sladko,
to se ve. -To se ve!
Tu še orada in morski skat ko jima paše, se gresta igrat.
Vsi smo igrivi, radi smo živi
v morski globini.
Glej tole.
Pupek igra flavto, krap pa kar harfo,
list brenka na bas to lepo melodijo.
Ostriž piha v tubo, klen v trobento,
list pa je glasbeni car.
Ja, skat res obvlada, menku paše kitara,
postrvi všeč je rok. Orke so pevke,
snetci, sardele pojejo vižo to.
Napihovalka napiha!
Ja, v morski globini. -V globini.
V morski globini.
Kjer sardine plešejo na te ritme.
To je glasba za moje srce.
Pa imajo kup peska!
In čeden rakovski bend.
Tu ve vsaka školjka, kaj je polka.
V morski globini.
Tu še lupinar poje za dinar.
V morski globini.
In še vsak polž pleše vzdolž.
Zato je v vodi življenje veselo.
Srečo imamo in je ne damo
v morski globini.
Ja.
Prevedla: Miša Šavor