"...BET NĀRAI NAV ASARU,
TĀPĒC VIŅAI JĀCIEŠ DAUDZ VAIRĀK."
-HANSS KRISTIANS ANDERSENS
Uzmanīgāk!
Vēl harpūnas!
Sagatavojiet tīklus, vīri!
-Nogaliniet, pirms ceļat uz klāja! -Kur viņa ir? Rādiet!
Pagaidi! Pagaidi!
Veikla gan!
-Dod vēl vienu! -Viņa aizbēgs!
Paskat, šī tev smaida.
Netrāpīju.
-Vēl vienu. -Nu, vēl vienu!
Paklau! Paklau!
Malā! Nost!
Ko jūs darāt?
-Tā ir nāra! -Nāra?
Paskaties taču!
Kas jums nāk prātā?
Šie ir bīstami ūdeņi.
Un bīstams laiks.
Šonakt uzlēks Koraļļu mēness.
Mēļo, ka Jūras karalis tad sapulcina savas meitas nāras,
lai tās vilinātu jūrniekus nāvē.
-Ej nu ej? -Jā.
Paši stiprākie vīri nespēj pretoties viņu vilinājumam.
Tās ir vecas tenkas.
Atpakaļ pie darba!
-Iesim, puiši. -Vai redzējāt?
Ko tad, Hokins?
Sānvējš sacēla ņirbu vilni, tas arī viss.
-Jūras karaļa izdarības. -Nāc palīgā, draugs.
Ievilktu dzelmē kā likts, ja spētu.
-Jākustas ātrāk! -Paceļam buru!
Tauva par īsu.
Kur princis Ēriks?
Kuģa priekšgalā, ser Grimsbij.
Ērik!
Ko jūs tur darāt?
Tūlīt pat nāciet šurp!
Ak, neraizējies tik ļoti, Grimsbij.
Sauciet mani par savtīgu,
bet nevēlos ziņot karalienei,
ka viņas dēls pārvēlies pār bortu man acu priekšā.
Turklāt savā dzimšanas dienā.
Uz krastu dodas kāda spāņu galeona.
Mēs varētu tai sekot ostā
un aplūkot atvestās preces.
Mūsu kuģis jau tāpat ir pilns.
Septiņas nedēļas esam bijuši pakļauti briesmām jūrā.
Šovakar mēs dosimies mājās.
Ērik.
Paklausieties taču!
Jums jābūt piesardzīgākam.
Uzmanies, Grimsbij!
Manas meitas no Septiņām jūrām,
vēlos, lai katra man izstāstāt jaunumus.
Tamika, Perla,
priecājos jūs redzot.
Kaspija, Indira,
no sirds priecājos, ka esat ieradušās.
Mala,
Karīna...
Kur tad Ariela?
Sebastjan?
Tev bija uzdots atvest Arielu.
Es centos, majestāt...
Taču tas bērns ir ietiepīgs.
Vēl šorīt viņai atgādināju par tikšanos.
Ko viens vēžveidīgais var padarīt?
Tu vari viņu uzmeklēt.
-Jā, majestāt. -Jā.
Tiks darīts.
"Jā, majestāt. Tiks darīts, majestāt."
Kas tur grūts - atrast vienu nāru.
Varbūt nāksies pārmeklēt visu okeānu.
Kur tu esi, bērns?
Mēs nedrīkstam doties tik tālu no pils, Ariela.
Dosimies atpakaļ.
Kā tas lietojams?
Peldam, Ariel. Lūdzu!
Plekste, neesi nu tāds gupijs!
Es neesmu gupijs.
Man šķiet, ka tālāk nevajag iet.
Pagaidi.
Kas tas ir?
Tādu es neesmu redzējusi.
Nāc!
Ariela! Pagaidi mani!
Tu zini, ka neprotu peldēt tik ātri.
Tu tikai paskaties!
Laikam šis kuģis izmantots kaujās.
Jā, lieliski.
Tagad dodamies prom.
-Kļūst aukstas spuras? -Man, vai?
-Nebūt ne. -Tad labi.
Tad paliec šeit un skaties, vai nenāk haizivis.
Jā, labi.
Ko?
Ariel, pagaidi!
Tu tiešām domā, ka šeit varētu būt haizivis?
Ak, Plekstīt.
Paskat tik!
Tik sīku trijžuburi neesmu redzējusi.
Es esmu karalis Plekste, Septiņu jūru pavēlnieks!
Kāpēc cilvēkiem vajag tik sīku trijžuburi?
Gan Grābsle zinās.
Viņai vienmēr ir padoms.
Vai tu rimsies?
Tas ir tavs atspulgs.
Nomierinies.
Nekas ļauns nenotiks.
Plekste, uzmanies!
Plekste!
Viss kārtībā, Plekstīt?
Kāda runa.
Esmu redzējis arī lielākas haizivis.
Galvenais ir nepadoties.
Parādīt, kurš galve...
Nebēdz, Plekstīt. Tā ir Grābsle.
Ariel, meitēn! Kā sviežas?
Neliecies traucēties. Paķēru uzkodu.
Grābsle, mēs atkal atradām dārgumus.
Jā. Apmeklējām nogrimušu kuģi,
un tas bija baiss.
Cilvēku mantas.
Tā, tā. Rādi šurp.
Rādi šurp.
Kas tas varētu būt?
Oho!
Šis...
Šis ir... Jā.
Šis ir ārkārtīgi neparasts.
Kas tas ir?
Tas ir...
Tas ir plodertrekteris.
-Plodertrekteris. -Jā.
Cilvēki ar to ieveido matus.
Mazliet jāuztin...
Mazliet jāparauj. Reizēm izkrīt kāds kušķis.
Un rodas mākslinieciski tīkama konflagrācija,
kas skaitās īpaši moderna.
Tiešām? Es gribētu to redzēt.
-Bet nevari. -Plekste.
Tu taču to zini.
Tēvs joprojām nelaiž virspusē?
To darīt ir aizliegts.
Viņš uzskata, ka cilvēki ir barbari.
Tie nav tik ļauni.
Ja vien neesi kokosrieksts.
Tos viņi ienīst.
Es zvēru. Tiklīdz tiek tam klāt,
tūlīt sadauza gabalos. Savāda rīcība.
-Un kas ir šis? -Ariela!
Esmu izskraidījis pusokeānu, viņu meklēdams.
Ariela!
Sebastjan!
-Lūdzu, piedod! -Ariela!
Ko tu tur augšā dari?
Niekojies ar tukšpauri, kurš neatšķir peldēšanu no lidošanas?
Paklau!
Esi pilnīgi aizmirsusi, ka šonakt uzlēks Koraļļu mēness?
Ak nē!
Ak jā!
Karaļa Tritona meitu sanāksme,
uz kuru viena neieradās.
Tēvs mani noslānīs!
-Piedod, Grābslīt. Jāskrien! -Jā.
Atā, mīļā. Man arī.
Jāuzelpo.
Jā, steidzies mājās, princesīt.
Nedrīkst taču nokavēt tētuka sanāksmi.
Varbūt es arī pievienošos.
Bet ak vai, cik žēl.
Lielais brālis piemirsis uzaicināt Urzulas tanti.
Jau atkal.
Man pašai būtu jārīko svētki, nevis jāgaida, kad tikšu ielūgta.
Cik varenas dzīres mēs rīkojām, kad vēl dzīvoju pilī!
Tagad esmu kļuvusi par ģimenes izstumto.
Pagalam nonīkusi un izdilusi.
Padzīta, apkaunota, pusjukusi,
šajā šaurajā, tumšajā aizā jau 15 gadu.
Kamēr tētuks ar izlepušajām meitiņām svin Koraļļu mēness parādīšanos.
Es viņiem sarīkošu jautrību.
Beidzot esmu atklājusi kādu tētuka vājību.
Jā.
Rudmates aizraušanās ar cilvēkiem
radīs ilgi gaidīto iespēju.
Tas ir bezatbildīgi.
Māsas šeit uzturēsies tikai vienu Koraļļu mēness fāzi.
Vai kāda no tām kādreiz kavē satikšanos?
Nē, tev taisnība.
Lūdzu, piedod.
Ariela nav vainīga.
Pētījām apkārtni, mūs vajāja haizivs...
Haizivs?
Tātad atkal biji devusies pie kuģu vrakiem?
Tie ir bīstami ūdeņi.
Tev par mani nav jāraizējas.
Tomēr es raizējos, manu mazulīt.
Es raizējos.
Tavai apmātībai ar cilvēkiem ir jābeidzas.
Es tikai vēlos vairāk uzzināt par viņiem.
Tu zini pietiekami daudz.
Tikpat kā neko.
Tu neatļauj uznirt virspusē.
Kāpēc tev jābūt tik ietiepīgai?
-Gluži kā mātei... -Es esmu viņas meita.
Neapdomīgi ļaujies cilvēku pasaules valdzinājumam.
-Ja tu pacenstos saprast... -Es esmu to darījis.
Gana ilgi esmu centies tevi saprast.
Bet, dzīvojot manā okeānā, tev ir jāpakļaujas maniem noteikumiem.
Vai tu saproti?
Bērni! Atļauj viņiem nieku, tūlīt kāpj uz spurām.
Vai es biju pārāk bargs pret viņu?
Nebūt ne.
Es vienmēr saku,
ka bērniem jādzīvo saskaņā ar vecāku noteikumiem.
Tev taisnība, Sebastjan.
Manai Arielai vajadzīga pastāvīga uzraudzība.
Pastāvīga.
Kāds, kas viņu pieskata.
Visu laiku. Dienu un nakti.
Un tu esi īstais krabis šim darbam.
Es esmu īstais...
Pagaidiet. Tā ne... Ko?
Majestāt, es jums kalpoju kā jūsu godāts pārzinis.
Vislabāk tu man kalposi ar to,
ka neļausi manai mazulītei iekulties nepatikšanās.
-Bet es... -Jā?
Ej!
Jā, majestāt.
Kā es vienmēr iekrītu?
Esmu izglītots vēžveidīgais.
Ar izvēles iespējām.
Nav jādara šāds darbs.
Gribu dot padomus karalim,
nevis vaktēt spītīgu pusaudzi.
Ariela, tu bēdājies?
Viņš manī neklausās.
Es neesmu tāda kā viņš. Pasauli skatu citām acīm.
Un es...
Es nesaprotu, kāpēc lai pasaule, kurā tiek radītas
tik brīnišķas lietas, būtu ļauna.
Paveries apkārt Vai nav jauki?
Vai mana kolekcija nav burvīga?
Vai tev nešķiet Ka esmu meitene
Meitene, kurai ir viss?
Visa šī bagātība Pasakaini dārgumi
Cik daudz brīnumu Var paslēpt vienā alā?
Nonākot šeit Tu noteikti domā
Skaidrs - viņai ir viss
Te sīkumu pārpilnība
Verķīšu un lietiņu jūra
Gribi šādus vai tādus?
Man to ir divdesmit
Nu un tad?
Kāda jēga?
Es vēlos ko vairāk
Es vēlos nokļūt pie cilvēkiem
Gribu redzēt viņus dejojam
Staigājam apkārt ar tām...
Kā tās sauc? Jā! Kājām!
Kulstot spuras, tālu nevar tikt
Vajadzīgas kājas Lai lēktu un dejotu
Ietu staigāt pa...
Kā to sauc?
Ielu
Augšā, kur staigā Augšā, kur skrien
Augšā, kur visu dienu Drīkst atrasties saulē
Būt pilnīgi brīvai Ak, kaut es drīkstētu
Piederēt tai pasaulei
Ko tik es neatdotu
Lai dzīvotu ārpus ūdens!
No kā es neatteiktos
Lai aizvadītu dienu siltajās smiltīs!
Uz sauszemes noteikti
Tā nerāj savas meitas
Gudras, jaunas sievietes Kurām apnicis peldēt
Gatavas nostāties uz kājām
Un uzzināt visu, ko zina cilvēki
Uzdot jautājumus Un saņemt atbildes
Kas ir uguns, un kāpēc tā...
Kā to sauc?
Deg?
Kad pienāks mana kārta?
Kā es vēlētos
Vēlētos izstaigāt krastu tur augšā
Izkāpt no jūras
Ak, kaut es drīkstētu
Piederēt tai pasaulei
Ariela!
Nevajag!
Nē, nē, nē!
Ko viņa iedomājas?
Es stāstīšu stāstu Par neizdibināmo dzelmi
Laiks pacelt buras Reizē! Reizē!
Piesargies, puis Lai neievilina nāra
Noslēpumainajā dzelmē
Kurš ir vecs vecis?
Es dziedāšu dziesmu Par Jūras karali!
Laiks pacelt buras Reizē! Reizē!
Visu okeānu un jūru pavēlnieku
Noslēpumainajā dzelmē Reizē!
-Pietiek! -Reizē!
Paldies, kungi!
Tagad griezīsim danci.
Ko jūs! Viņam ir dzimšanas diena.
Ko tu, Grimsbij!
Kāpēc es nedrīkstu mazliet papriecāties?
Visi to dara.
Jūs neesat kā visi.
Jums jāturas savrup no apkalpes.
-Bet es esmu viens no viņiem. -Un jāizturas
kā nākamajam karalim pieklājas.
Tātad jākļūst tādam, kāds bija mans tēvs?
Nošķirtam no visas pasaules.
Ērik, jūs lieliski saprotat.
Kad jūs pie mums uzradāties pirms 21 gada,
karalis un karaliene jūs pieņēma kā savu bērnu.
-Tagad esat pilngadīgs... -Maks!
Maks!
Ko tu tur dari? Nāc šurp, puika!
Nāc nu!
-Skrien! -Tagad esat pilngadīgs,
un pienākums jūs sauc mājās.
Tēvs tā būtu vēlējies.
Jā, lai esmu iesprostots pilī - nošķirtībā un bailēs.
Es nespēju.
-Piesardzība jums nenāktu par ļaunu. -Grimsbij, tu neklausies.
Es gribu būt citāds valdnieks.
Tieši tāpēc atrodamies uz šī kuģa. Tu nesaproti?
Mums jāsaglabā saikne ar ārpasauli.
Tikai tad mūsu sala attīstīsies.
Ērik, apdomājiet riskus.
Es nespēju to izskaidrot, Grims.
Tāda ir mana būtība.
Pat šajā brīdī...
es jūtu neizskaidrojamu aicinājumu.
Strauji tuvojas vētra.
-Tuvojas auka! -Auka!
Visi uz klāja!
-Visu aizvērt un nostiprināt! -Jā, ser!
Piesieniet!
Ievilkt virves! Nostiprināt!
Darbiniet sūkņus!
Nolaidiet galveno buru!
Nolaist galveno buru!
Pārāk daudz buru!
Ievelciet fokburu!
Nolaist visas buras!
Nolaist!
Met lejā. Ver vaļā!
Klau, puiši!
Uguns!
Uz kreiso bortu!
Glābšanas laivās! Pamest kuģi!
Pamest kuģi!
Lec ūdenī, puis!
-Aši! -Lec!
Meties ūdenī!
Lec!
Dod roku, puis!
Rāpies iekšā. Turies!
Puis! Šurp! Kārtībā?
Makss.
Būs labi. Nāc nu!
Būs labi, suņuk. Lec!
Peldi!
Peldi šurp, suns!
-Maks, saņemies! -Labs suns!
Aiziet!
Nāc, Maks.
Iekšā esi.
-Es tevi turu. -Ērik!
Ak nē!
Kāp nost, dumiķe!
Sveiks! Necerēju tevi šeit sastapt.
Un viņu ne tik.
Paklau, spārnotā!
Karalis par to nedrīkst uzzināt.
Mēs to izdzēsīsim no atmiņas.
Tu mani dzirdi?
Jā.
Ne tu, ne es viņam to nestāstīsim,
un es palikšu dzīvs. Saprati?
Sapratu.
Piedod, ko tu teici?
Es būšu pagalam.
Ko tik es neatdotu Lai dzīvotu pie tevis
No kā es neatteiktos Lai paliktu tev līdzās
Ko tik nedarītu Lai tu man uzsmaidītu
Kurp mēs ietu?
Kurp mēs skrietu
Ja varētu dienu pavadīt saulē?
Mēs divi vien
Un es varētu
Piederēt tavai pasaulei
Vīri, pārmeklējiet līci.
Pārmeklējam līci!
Skatieties uzmanīgi!
Otrā pusē!
Ašāk, puiši! Sekojiet man.
Piekrastes smiltīs!
Nāciet šurp!
Uz šo pusi!
Vai viņš elpo?
Viņš ir dzīvs.
Brīdiniet karalieni!
-Ej pa priekšu. -Steidzieties, puiši.
Atpakaļ uz pili.
Ej pa priekšu.
Iesim nu!
Iesim.
Es nezinu, kad
Es nezinu, kā
Bet tas brīdis ir klāt
Gan tu vēl redzēsi
Kādudien es
Piederēšu tavai pasaulei
Nē.
Nē. Tas būs tik vienkārši.
Viņa jau tāpat bija iemīlējusi cilvēku pasauli,
bet nu ir satikusi arī dvēseles radinieku.
Pagaidi tik, kad tētuks to uzzinās.
Viņš izlēks no ūdens.
Mazā mīlulīte ieskries man tieši taustekļos.
Es viņu izmantošu kā marioneti savā spēlītē,
lai beidzot atņemtu Tritonam varu,
kura jau sen pienācās man.
Nu labi.
Labi.
Ja karalis neuzzinās, tad viss būs kartībā.
Viņam nav jāzina, ka meita ar dārgo sirēnas dziesmu izglāba cilvēku.
Man tikai jāatrod Ariela un jānogādā viņa mājās.
Tātad...
viņai tepat kaut kur jābūt.
Laikam īstā vieta.
Būšu uzstājīgs,
paskaidrošu, ka tā ir tikai mirklīga aizraušanās,
un drīz viņa puisi aizmirsīs.
Ariela!
Sebastjan, kā tu mani atradi?
Kas tas ir?
Ko tu dari ar to...
priekšmetu?
Vai tas nav skaists?
Paskaties, kādas ilgas tam acīs.
Ko tu zini par ilgām?
Kā tas šeit gadījās?
Es atnesu no kuģa vraka.
Atradu Mermana rifā.
Un tur var atrast ne to vien.
Nē, nē! Ariela!
Bērns, nāc atpakaļ.
Ariela!
Tev jāpārtrauc šī apmātība ar cilvēkiem.
Es neesmu apmāta.
Esmu ar čaulu, bet ne akls.
Es tevi redzēju naktī, kad avarēja kuģis.
Ko?
Tēvs grib, lai tu turies no tiem pa lielu gabalu!
Bet kāpēc?
Tu zini, kāpēc.
No viņiem nav jābaidās. Tagad esmu par to droša.
Sebastjan, ja tu būtu to redzējis!
Kuģi vadīja vējš, un viņi piepildīja debesis ar liesmām.
Labi. Tagad paklausies.
Cilvēku pasaule ir haosā.
Zemūdens dzīve ir daudz labāka par sauszemes dzīvi.
Aļģes vienmēr šķiet zaļākas
Kaimiņa ezerā
Tu sapņo uznirt virspusē
Taču tā būtu vislielākā kļūda
Pavēro dzīvi sev apkārt
Tepat okeāna dzelmē
Tevi ieskauj tik brīnišķas lietas
Kā tev šeit trūkst?
Jūras dzelmē
Mīļā, dzīve ir labāka Šeit, slapjumā
Lūdzu, notici man
Krastā ir jāstrādā augu dienu
Jālej sviedri svelmainā saulē
Bet mēs caurām dienām Ļaujamies straumei
Jūras dzelmē
Šeit zivis ir laimīgas
Maigajos viļņos laizdamās
Krastā tās nav laimīgas
Skumji peldot akvārijā
Bet zivīm akvārijā vēl ir paveicies
Kaut tās gaida liktenis ļauns
Kādudien priekšniekam sakārosies
Tās nonāks viņa šķīvī Ak nē
Jūras dzelmē
Neviens mūs netvarsta Necep un neēd
Frikasē
Mēs esam tie Kurus zemieši labprāt cep
Bet jūras dzelmē Netiek mums klāt
Šeit mums nav raižu Dzīve burbuļa vieglumā
-Jūras dzelmē, hei -Jūras dzelmē
-Jūras dzelmē, jā, bērns -Jūras dzelmē
Dzīve tik salda Kad vadi to dabiskā vidē
Dabiskā vidē
Pat store un raja
Savā starpā rotaļājas
Brīnišķa noskaņa Ieklausies tajā
Jūras dzelmē
Tu paskaties.
Tritons spēlē flautu
Karpa strinkšķina arfu Zeltplekste basu
Un izklausās asi
Asaris pūš trompeti
Sapals dimdina tubu
Plekste ir soulmūzikas karaliene
Jā! Arī raja metas spēlēt
Līdakas velk stīgas Forele rauj pilnā rīklē
Melnais rufs gavilē
Salakas un brētliņas Gaužām muzikālas
Adatzivs pūš un pūš!
-Jā! Jūras dzelmē -Jūras dzelmē
-Jūras dzelmē
Kad sardīnes Iegriež fokstrotu
-Es dzirdu mūziku -Dzirdu mūziku
-Kas viņiem ir? Daudz smilšu -Daudz smilšu
Mums vienreizēja vēžveidīgo blice, jā!
Katrs gliemezītis Mūzikai ļaujas
-Jūras dzelmē -Jūras dzelmē
Vissīkākais gliemis Kaismīgā dejā griežas
-Jūras dzelmē -Jūras dzelmē
Katrs gliemezis Rauj vaļā ar prieku
Tāpēc ir jaukāk Būt jūras dzelmē
Mums ir paveicies Dzīvot šais duļķēs
-Jūras dzelmē -Dzelmē
Jā
Klau, Ariela!
Kādam jāpienaglo tā meitēna spuras pie grīdas.
Nesaki, ka Ēriks vēl aizvien runā par meiteni, kas viņu izglāba.
Diemžēl, jā.
Un kuģa avārija. Vai ir upuri?
It neviena, majestāt.
Labi, ka dzīvības netika zaudētas.
Patiešām.
Mani satrauc tas nemiera gars viņā.
Dodas bīstamos ceļojumos.
Ērik, sēdies!
Vai meitene vēl nav atrasta, Grimsbij?
Lūdzu, paēd brokastis.
Mēs meklējām, majestāt.
Meitenes nebija.
Tev paveicās, ka nonāci krastā, pirms zaudēji samaņu.
Viņa bija īsta. Izglāba man dzīvību.
Apsēdies, Ērik.
-Neesmu izsalcis, māt. -Es raizējos par tevi.
Kopš avārijas tu esi pārvērties.
Vai pārbaudījāt kaimiņu salas?
-Ne visas. -Tad es to darīšu.
Nedarīsi vis.
Neatstāsi pili, kamēr nebūsi atlabis.
Kad būšu viņu atradis, tad jutīšos labāk.
Neaizbildinies ar meiteni, lai atkal aizbēgtu.
Un, piedzīvojumu dzīts, riskētu ar dzīvību uz tirdzniecības kuģa.
Piedzīvojumu dzīts?
Es interesējos par citām kultūrām, lai mēs no tām neatpaliktu.
Vai zināji, ka iemainījām cukuru pret 20 kastēm hinīna?
Eiropā to izmanto malārijas ārstēšanai.
Un kur tagad ir šīs 20 kastes?
Jūras dibenā.
Cik avāriju šogad noticis mūsu ūdeņos, premjerministr?
-Sešas, majestāt. -Tu dzirdi, Ērik?
-Protams, ka dzirdu. -Kuģu avārijas, viesuļvētras.
Jūras dievi pret mums ir sazvērējušies.
Cik reižu man...
Viņi izskalo mums zemi no kājapakšas,
nozog to un velk okeānā.
Un nogalinātu mūs pašus, ja to spētu.
Tas ir smieklīgi.
Tiešām?
Vai man jāatgādina, ka pats pie mums nonāci kuģa avārijas rezultātā?
Bet viņdien es tevi gandrīz zaudēju tajā.
Mēs nedrīkstam tā izaicināt likteni.
Tas ir jāizbeidz.
Ko tas nozīmē?
Tas nozīmē,
ka tavs pienākums turpmāk ir uzturēties šeit.
Vairs nekādu ceļojumu
un dzīšanās pakaļ izdomātām skaistulēm.
Es vēlējos Vien atklātu jūtu un debesis
Izrauties no savas šaurās dzīves
Nu mani tirda ilgas Dienas un stundas rit
Es domāju vienīgi par tevi
Redzu tevi
Noliekušos pār mani
Savaldzinām ar savu dziesmu
Tālos, neizpētītos ūdeņos
Jūdzēm tālu jūrā
Es nonācu tumsas varā
Gandrīz zaudējis dzīvību
Bet tad uzradies tu un izglābi mani
Kaut guldīji krastā
Es vēl aizvien maldos jūrā
Tālos un neizpētītos ūdeņos Uzmeklē mani
Vēlreiz
Netieku gudrs Kas esi, kur paliki
Tava melodija arvien ausīs skan
Spēcīgāka par straumēm Naktī, kad izglābi mani
Tavs siluets lecošās saules staros
Tev virs galvas
Es nespēju tevi aizmirst
Tālos, neizpētītos ūdeņos
Tālāk nekā sniedzas skats
Acis mirdz spožāk par horizontu
Tu beidzot esi īsta man līdzās
Es atkal stāvu krastā
Vietā, kur mani atstāji
Un tava balss līdzinās
Sirēnas dziesmai, kas vada
Tālos, neizpētītos ūdeņos
Mēs divi vien
Un es ceru, ka mani dzirdi
Nav kartes, nav kompasa Kas rādītu ceļu
Laiks izmainīs krastu
Bet es nemainīšos
Pat ja paies visa dzīve
Es tevi atkal atradīšu
Neizpētītos ūdeņos
Nāc uzmeklē mani
Vēlreiz
Ariela, vai palīdzēsi?
Ariela!
Jā, protams.
Kā lai to atšķetina?
Vai cilvēki maz apjauš, kādu postu nodara kuģu avārijas?
Viņi taču to nedarīja tīšām.
Tie ir neuzmanīgi, Ariela.
Koraļļi atjaunosies tikai pēc tūkstošiem gadu.
Iznīcinājuši gandrīz visas sertulārijas.
Pie izdevības nogalinātu arī mūs.
Nē. Tādi viņi nav.
Kā tu to zini?
Tu nekad tos neesi satikusi.
Tu biji vēl bērns, kad nomira māte
un tēvs aizliedza mums rādīties virspusē.
Ja mēs esam atšķirīgi, kāpēc lai cilvēki būtu vienādi?
Jūs runājat par cilvēkiem?
-Es gribēju sacīt... -Paskaties, kādas ir avārijas sekas.
Viņi saņēma pēc nopelniem.
Visbīstamākā suga no visām.
Sagandē mūsu ūdeņus,
iznīcina rifus,
nerūpējas par līdzsvaru okeānā.
Viņi nav vienīgie, kam nerūp līdzsvars.
Ariela, uz kurieni tu...
Kas ar viņu notiek?
Tāds vecums...
Vairs nevēlas pavadīt laiku ar vecākajām māsām.
Tieši tā. Atcerieties, kāda es kļuvu viņas vecumā.
Kā to var aizmirst?
Nez, kurš ir tas laimīgais nārs.
Krabis, majestāt.
Nāc tuvāk, Sebastjan.
Elpo, Sebastjan.
Neizrādi savu vainu.
Nepārspīlē, saglabā mieru.
Jā?
Jā, majestāt?
Sebastjan,
vai esi ievērojis, ka Ariela pēdējā laikā uzvedas savādi?
Savādi, ser?
Apjukusi un sapņaina,
stundām ilgi kaut kur pazūd.
Neesi to novērojis?
Nu, es...
Vispār neesmu...
Ja tā var sacīt...
Sebastjan...
Es zinu, ka tu kaut ko no manis slēp.
Kaut ko slēpju?
Par Arielu.
Par Arielu?
Vai mana mazulīte ir iemīlējusies?
Es centos viņu atturēt, ser!
Lai nedodas virspusē!
Teicu, lai netuvojas cilvēkiem!
-Cilvēkiem? -Kad ieraudzīju pie statujas...
Kurš pieminēja cilvēkus?
Noliksim šī lietas un dosimies atpakaļ.
Nekādā gadījumā!
Dzelmē krājas tik izcilas lietas!
Vai mums jau nepietiks?
Ko tu, Plekstīt! Mēs tikai sākam.
Tātad...
Tu pārkāpi noteikumus?
Devies uz virspasauli.
Notika kuģa avārija.
Slīka kāds cilvēks. Man viņš bija jāglābj.
Vajadzēja ļaut noslīkt.
Viņi ir mežoņi.
To tu nevari zināt.
Viņi nogalināja tavu māti.
Es zinu.
Bet...
to izdarīja viens cilvēks.
Kāpēc vainot visus?
-Māte tā nedarītu. -Nē!
Pietiek. Tagad pietiek.
Ēriks pie tā noteikti nav vainīgs.
Ēriks?
Esi pilnīgi zaudējusi prātu?
Ja tu būtu dzirdējis viņu runājam, tēvs.
Viņš ir līdzjūtīgs un labs...
Viņš ir cilvēks!
-Tu esi nāra! -Jā.
Bet tāpēc taču mēs neesam ienaidnieki.
Apsoli, ka viņu nekad vairs nemeklēsi.
-Es nespēju. -Apsoli, Ariela!
Nespēju tev melot. To nedarīšu.
Zvēru, ka tu mani sadzirdēsi!
Nē!
Lūdzu!
Tēvs, apstājies.
Izbeidz nekavējoties!
Lūdzu, apstājies!
Es to daru tevis pašas labā.
Tēvs, nē!
Nekad vairs neaizej.
Ariela.
Man...
Labāk ej prom.
Nabaga bērns.
Nabaga mīlulīte.
Reizēm viņš tā dusmojas.
Uzskata sevi par visu zinošu.
Kas tu esi?
Tu mani neatceries.
Es esmu tava tante Urzula.
Jūras ragana?
Kas?
Ko tēvs tev par mani sastāstījis?
Ka tev patīk sēt naidu cilvēku un nāru vidū.
Viņš tā teica?
Es neesmu nekāda briesmone, kā viņš apgalvo.
Ierados tev palīdzēt.
Es negribu, lai tu man palīdzi.
Kā teiksi, mīļā.
-Pagaidi. -Jā?
Kā tu vari man palīdzēt?
Ariela?
Kurp viņa dodas ar tiem glumajiem divkošiem?
Dodamies.
Ienāc.
Ienāc, bērns.
Neslapstīsimies spraugās.
Tā nav pieklājīgi.
Atvaino, ka mans dārzs tik skarbs.
Nelabprāt mitinos šādos apstākļos, tici man.
Tētuks bijis tik netaisns pret mums abām,
grib diktēt visu, ko sakām vai darām.
Mums abām ir daudz kopīga.
Tu neesi tāda, kādu tēvs tevi attēloja.
Ak tā?
Mēs nekad neesam sapratušies.
Astoņkājīga sacensība.
Viņš vienmēr saņēmis kāroto, bet es? Neko!
Apaļu nulli un pigu!
Izklausās pazīstami?
Es saprotu tavus sirdēstus, nudien.
Un zinu, kāpēc esi atnākusi.
Es pati to nezinu.
Ak lūdzu.
Es jau sen tevi vēroju, saulīt.
Tu vēlies tikai vienu - nonākt virspasaulē.
Tā vienmēr saistījusi tavu interesi
un tagad - arī sirdi.
Kā tu to domā?
Tu esi tik jauna.
Vai nesaproti?
Jūs esat nolemti viens otram.
Un es nespēju noraudzīties tavās ciešanās.
Tā nu ir sagadījies, ka varu tev palīdzēt.
Kā?
Ķibele ir vienkārša.
Tu nespēsi dzīvot pasaulē,
ja pati nekļūsi par cilvēku.
Nekļūšu par cilvēku?
Vai tas maz iespējams?
Ak, sirsniņ.
Tā ir mana specialitāte.
Un lielākā aizraušanās.
Atzīšos, ka senāk Biju negantniece
Ne jau velti Mani sauc par raganu
Taču nu jau kādu laiku
Esmu krietni labojusies
Visu nožēlojusi Un vērsusi uz labu
Taisnība? Jā
Un par laimi Pieprotu kādu burvju triku
Tāds talants likts šūpulī
Un pēdējā laikā, lūdzu nesmejies tikai
Es to lieku lietā
Lai palīdzētu vientuļajiem Un skumju māktajiem
Nožēlojamām
Nelaimīgām dvēselēm
Kam sāp un trūkst
Viens vēlas būt tievāks
Cits grib sev draudzeni
Un vai es izpalīdzu?
Kā tad!
Ak, nelaimīgās dvēseles
Tik noskumušas un vājas
Tās bariem pulcējas ap manu katlu
Brēcot: "Buries, Urzula! Lūdzu!"
Un vai es viņiem palīdzu?
Kā tad!
Dažkārt gadījies ir arī
Ka kāds nespēj samaksāt
Tos diemžēl nācies Izklāt pāri oglēm
Ir gadījušās sūdzības
Taču kopumā ņemot Tagad esmu svētā
Ak, nelaimīgās dvēseles
-Jūras ragana! -Kuš!
Sarunāsim tā.
Iebrūvēšu dziru un uz trim dienām pārvērtīšu tevi par cilvēku.
Dzirdēji?
Uz trim dienām.
Līdz trešajam saulrietam jums ar princīti jāsaskūpstās.
Un ne jau šā tā.
Ar patiesas mīlas skūpstu.
Ja to izdarīsi, paliksi cilvēks uz visiem laikiem.
Taču, ja neizdarīsi,
tad pārvērtīsies atpakaļ par nāru
un piederēsi man.
-Nē, Ariela! -Kuš!
Pašsaprotami,
tev nāksies atteikties no nāras dotumiem.
Nebūs jāvazā šī aste, kas tikai kavē.
Nespēsi elpot zem ūdens. Kam tas vajadzīgs?
Un nespēsi dziedāt kā sirēna,
jo tas jau nebūtu īsti taisnīgi, vai ne?
Neraizējies.
Es to paglabāšu bez skaņas.
Vai esam vienojušās?
Es nezinu.
Paklau...
Piedāvājums ir izcils, meitēn.
Ko lai saka...
Dzīvē bieži jāpieņem grūti lēmumi, vai ne?
Nē.
Tas nav pareizi. Es nevaru.
Labi. Tad aizmirsti par virspasauli.
Dodies mājās pie tētuka
un "nekad vairs neaiziej"!
Ak, nelaimīgā dvēsele!
Ko tu stomies
Domā taču
Esmu aizņemta sieviete
Un visu dienu negaidīšu
Es neprasu daudz Vien nieka balsi
Ak, nelaimīgā dvēsele
Cik skumji, bet patiesi
Ja vēlies šķērsot upi, saulīt
Ir jāmaksā nodeva
Izrauj zvīņu sev no astes
Liec pili asiņu traukā!
Flotsam, Džetsam Nu viņa ir uz āķa
Bosenei iet no rokas!
Ak, šī nelaimīgā
Dvēsele!
Beluga! Sevruga! Pūtiet Kaspijas jūras vēji!
Amnēzija, mēles iekaisums Trakais laringīts
Balss tiek man!
Tagad dziedi!
Turpini dziedāt!
Jā!
Paskatieties uz viņas muļķīgajām kājelēm!
Ak, Ariela.
Nu ko, meitēn!
Peldi, citādi noslīksi.
Tikai mieru, zēni.
Bez balss viņai nav cerību.
Nāra bez balss?
Un vēl katram gadījumam
burvestībai piemetu mazu drošinājumu.
Lai kā viņa pūlētos,
par skūpstu neatcerēsies.
Nu atliek vien gaidīt.
Drīz viņa būs mana.
Bez astes nav viegli, ko?
Peldi uz priekšu.
Gan kājas nostiprināsies.
Gandrīz jau esam krastā.
Pazūdi no šejienes!
Žēlīgā debess!
Vai esi dzīva?
Nabaga meitene.
Laikam vēl šokā.
Atnesīšu kādu drānu, ar ko apsegties.
Vēl viena kuģa avārija.
Svētā dievmāte!
Kā sviežas, meitēn?
Tev neļāva uznirt, bet tu vizinies laivā?
Nolādētā Jūras ragana Arielai nozaga balsi.
Sveiks, Plekste.
Ko tu saki?
Sebastjans izstāstīja Tritonam, ka Ariela izglāba cilvēku,
-un tas sadusmojās. -Labi, labi.
-Un tad... Pagaidi! -Izskaidrosimies vēlāk.
-Mums jādabū tevi prom. -Pagaidi!
-Neizstāstīju tev par Jūras raganu! -Atā!
Nevienam nestāsti par Jūras raganu!
Tu izskaties kaut kā citādi.
Nesaki.
Cita frizūra, ja?
Liki lietā to plodertrekteri. Nē?
Kaut kā nevaru saprast...
Bet ja tā uzmanīgi pavēroju...
Viņai ir kājas, dumiķe!
Zini, par to mēs esam runājuši.
Man nepatīk, ka tu mani sauc par dumiķi.
Kāpēc nevari pateikt ko patīkamu?
-"Sveika, Grābsle. Skaista spalva." -Tiš!
Te būs.
Pagaidām ar to nāksies iztikt.
Aizvedīšu tevi uz pili.
Gan viņi zinās, ko ar tevi iesākt.
Un tu lec iekšā.
Šodien labs loms.
Izskatās labi.
Tikai tāds pajēls.
Vēl neesat beiguši?
Viņējais šķiet labs!
Draudzīgas zivtiņas.
Zivju pietiks divām nedēļām.
Ei!
Skat, saule un debesis Smiltis un jūra aiz muguras
Skat, negaidot esmu uz zemes Un brīva
Neviena nemanīta rāpšos pirmoreiz
Lēkšu pirmoreiz
Gribas piecelties Bet gravitācija velk pie zemes
Uz priekšu, Emīl.
Rikšo!
Aši pasauc Lašanu!
Labi!
Ko tas nozīmē?
Žēlīgā debess!
Meitene bija iepinusies tīklā.
-Vai neskarta? -Gan dzīvos.
Taču no pārdzīvojumiem
nerunā ne vārda.
Nez, kas ar viņu noticis.
Skat, uguns Tā silda un mirgo
Un izgaismo kambari
Cik tā brīnišķa Au!
Ja pienāk par tuvu, tā iekož
Es pietuvojos pirmoreiz
Apdedzinājos pirmoreiz
Viss skaidrāks un spožāks, un karstāks
Jūtos kā zivs, Kas izskalota no ūdens
Gribas piecelties Bet gravitācija velk pie zemes
Mīļo stundiņ!
Uzvedīšu tevi augšā.
Nomazgāsimies un sameklēsim tev apģērbu.
Iesim nu.
Pa mazam solītim.
Viņa nerunā nemaz?
Kāds tur brīnums, Roza?
Pēc tādiem pārdzīvojumiem
jāpriecājas, ka viņai nav sliktāk.
Acis veras kaut kur tālumā.
Noziepēsim, nobirstēsim, gan viņa atgūsies.
Vai mēs esam
Pārtika kaušanai?
Vai šāda ir zemes dzīve?
Bērns, zilo kleitu no tavas istabas.
Tu juties vientuļa ūdens dzīlēs
Laiks nostāties uz kājām, Ariela
Lūdzu. Smaržo jauki, vai ne?
Ak nē! Nabaga meitene.
Laikam izbadējusies.
Roza, atnes bērnam ko ēdamu.
Un aši, kamēr nav apēdusi birsti.
-Jā, kundze. -Tā.
Nomazgāsim to jūraszāļu smaku.
Jā.
Iespraucos apavos Korsete tik cieša
Vīles draud izirt
Kāda sieviete atnesa Laikam jau derēs
Vai sapņi neīstenosies?
Grūti noticēt -
divas kuģa avārijas vienā nedēļā.
Princis Ēriks joprojām meklē meiteni, kas viņu izglāba.
Mierā nelikšoties, kamēr nebūs atradis.
Gaidi šeit, es pasaukšu princi.
Gaidot pirmoreiz
Esot šeit pirmoreiz
Tagad pirmoreiz
Viņš ienāks pa tām durvīm
Augšup pa kāpnēm
No krasta
Liktenīgā mirkļa
Un viņš smaidīs
Kā zinādams
Kad teikšu
Man žēl, ka tā noticis.
Kā tevi sauc?
Viņa nerunā, majestāt.
Viņa...
Mēs priecājamies, ka nokļuvāt pie mums.
Vai jums ir, kur apmesties?
Ģimene?
Tad palieciet šeit.
Cik ilgi vien vēlaties.
Sagādājiet viņai visu nepieciešamo.
Jā, augstība.
Ļausim tev atpūsties.
Nu aptveru, ko tas prasījis Zaudēt balsi
Viņš novēršas
Nestos upurus Nevar vairs atsaukt
Apjukusi
Pirmoreiz
Nobijusies
Pirmoreiz
Gravitācija kā zemūdens straume
Tā velk mani
Lejā
Šī neapšaubāmi
bijusi pazemojošākā diena manā mūžā!
No manis gandrīz pagatavoja frikasē,
un tad bija jārāpjas šeit augšā.
Nevarēja ierādīt tev istabu pirmajā stāvā?
Es ceru, ka novērtē, ko tavā labā daru, jaunkundz.
Nē.
Negriez man muguru.
Kā tev ienāca prātā labprātīgi atteikties no nāras spējām?
Ja mēs panāktu, ka ragana tās atdod,
tu varētu doties mājās un būt...
un būt...
būt noskumusi visu atlikušo mūžu.
Kāds es tomēr esmu mīkstčaulis.
Nu labi. Labi.
Es centīšos tev palīdzēt.
Bet mums ir jābūt drosmīgiem un jārīkojas ātri.
Neaizmirsti noskūpstīt.
Ne jau mani, princi!
Tev jānoskūpsta princis.
Vairs neatceries?
Tev ir tikai trīs dienas...
Ku-kū!
Ak nē!
Viņa tevi nobūrusi.
Tu nespēj atcerēties, pareizi?
Ko mēs tagad iesāksim?
Laika nav daudz.
Jāizdomā, kā savest jūs abus kopā.
Tu esi bezcerīgs gadījums, bērns.
Vai zināji?
Pilnīgi bezcerīgs.
Bufete.
Ko? Riekstu nav?
Ko tu šeit dari?
Te tu esi.
Visur izmeklējos.
Plekste man visu izstāstīja.
Vai Ariela jau nogalinājusi princi?
Nevis nogalinājusi,
bet noskūpstījusi, putna pauri.
Un ir ļaunāk, nekā domājām.
Ragana viņu nobūrusi.
Es saku - jānoskūpsta princis,
bet šai tas pa vienu ausi iekšā, pa otru ārā.
Tāpēc tas jāizdara mums.
Jānoskūpsta princis?
Aizmirsti.
Kur tagad ir Ariela?
Ko tu runā? Viņa ir tepat.
Ko tu šeit dari, bērns?
Nevar taču staigāt, kur ienāk prātā.
Slēpies!
Kurš te atrodas?
Ak, tā esi tu.
Te reti kāds ienāk.
Mana mazā nāriņa.
Es atļauju.
Tu drīksti to aplūkot.
Atradu to Kartahenas krastā.
Vai nav skaista?
Ak, pareizi. Tu...
Tas nemaz nav vajadzīgs.
Lielākā daļa ļaužu šeit runā vienā laidā, bet neko nepasaka.
Tu zini,
es neticu nostāstiem, ka nāras vilina jūrniekus nāvē.
Ņem to sev.
Nudien gribu tev to uzdāvināt.
Šeit jau pietrūkst vietas.
Visus priekšmetus esmu atvedis no tālām zemēm.
Varbūt muļķīgi glabāt tik daudz lietu,
bet palūkojies uz šo fosilizēto jūras akmeni.
Vai tu spēj noticēt, ka dzelmē glabājas šādi brīnumi?
Nē, pagaidi!
Kā tu zināji, kas tur ir iekšā...
visu šo laiku.
Vienreizēji.
-Un tas... -Sveiks, meitēn.
To es atradu mūsu salas piekrastē.
Šajā gadalaikā tur tādu ir daudz.
Pat nenojautu, ka tas skan.
Tagad es?
Tiešām?
Labi. Plaukstu...
Kā lai es...
Jā, pareizi.
Tieši tā, meitēn.
Sniedzies tuvāk.
Es skatos.
Tā tik turpināt...
Atvaino.
Jā. Nu...
Es patrenēšos.
Es mīlu turienes ļaudis.
Viņu kultūru un paražas.
Šis reģions pazīstams ar nosaukumu Brazīlijas impērija.
Tālāk ir Venecuēla...
Kolumbija...
Šo vietu dēvē par Moskītu krastu.
Tie ir nezināmi ūdeņi.
Vai nebūtu vienreizēji atklāt pilnīgi jaunas vietas?
Bet šis...
Šis bija viens no maniem mīļākajiem ceļojumiem.
No tā pārvedu šo peruiešu paklāju
un sešas stelles, ar kādām tas austs.
Vēl vienu. Labi.
Šī ir mūsu sala.
Mēs dzīvojam tajā pašā senajā pilī.
Te ir mūsu galvenais ciemats.
Agrāk mūsu osta bija visaktīvākā visā apgabalā.
Un, cerams, atkal tāda kļūs.
Tur ir skaista lagūna ar nelielu ūdenskritumu.
Un visa šī teritorija ir lietusmežs.
Varu tev izrādīt salu, ja vēlies.
Labi.
Dosimies rīt.
Bet majestāt...
Grimsbij, labi.
No rīta mums vajadzēs zirgu un ratus.
Vai varam mirkli aprunāties, augstība?
Protams.
Viņš ir tik īpašs.
Un vēl mēness gaismā...
Rīt visus ratus gribējām izmantot meitenes meklēšanai.
Meitene! Es nepadomāju.
Protams! Jā, mums tas ir jādara.
-Noteikti. -Un vēl gribu atgādināt,
ko vakar sacīja māte - lai jūs nepamestu pili,
-kamēr nebūsiet atguvies. -Grimsbij, es jūtos labi.
Labāk kā jebkad.
Jā.
Jā, to es redzu.
Vienus ratus mēs jums atlicināsim.
Esat jau sadraudzējušies.
Nāc, Maks.
Tiksimies vēlāk.
Nu nē. Bez manis jūs nebrauksiet.
Atlikušas divas dienas.
Esmu krabis ar misijas apziņu.
Rikšo, Karali!
Kļūstu vecs tādām izdarībām.
Ak nē! Nost, briesmoni!
Joprojām zirgā.
Kas tur aizbrauc kopā ar princi Ēriku?
Vai no jūras izskalotā meiča?
Tā pati, Lašana.
Vai tad karaliene nelika princim palikt pilī?
Teica gan, Lašana.
Vai tevi nerās par to, ka pagādāji viņam ratus?
Kādus ratus, Lašana?
Gribi pamēģināt?
Ņem.
Uzmanieties!
Nāc malā! Kusties!
Lūdzu, piedodiet!
Par mata tiesu.
Paga!
Ļaudis, nost no ceļa!
-Griez! -Ātri!
Pagaidi! Pagaidi!
Ei, ei! Prātīgāk!
Uzmanies!
Tas bija...
jautri.
Es tūlīt...
Es jums palīdzēšu.
Jāpadzen malā.
Iesim nu. Uz turieni.
Aiziet! Uz turieni.
Tā jau ir labāk.
Iesim nu. Labi.
Paldies, puis.
Salas ogas?
Kā klājas? Vai nav skaista?
-Kokosrieksti! -Maizes augļi!
Kokosrieksti!
Svaigu kokosriekstu?
Nē? Nevēlies?
Noteikti jāpadzeras.
Paldies, kundze.
Jaunkundz, vai vēlaties nobaudīt?
Jums vajadzēs šo.
Vai varu palūgt sāli?
Labdien, majestāt.
Vai mango ir nogatavojušies?
Cepuri jaunkundzei?
O! Te tu esi.
Nē, tā par lielu.
Pamēģiniet šo.
Tropu ziedus?
Hei! Visi kopā!
-Hei, hei, hei! -Hei!
Vai skūpstīšanās jau sākusies?
Nē. Uz lakstošanos abi lēni kā gliemeži.
Klau, uzmeklē Pleksti.
Notikumi ir jāpasteidzina, turklāt ātri.
Labi, izrīkotāj.
Hei!
Uz priekšu, uz priekšu!
Un atpakaļ, atpakaļ!
Visi reizē!
Man patīk vakara stundas.
Reizēm var ieraudzīt mirdzošas pūces acis kokā.
Ei!
Ei! Atdod man to!
Nāc.
Uzmanies!
Šķiet, aizlidoja uz šo pusi.
Viss kārtībā?
Ei!
Atdod manu cepuri!
Nu labi!
Negribēju to pazaudēt.
Pavācies malā, resnā spalvaine.
Neko neredzu.
Mums izdevās, vai ne?
Bet nekas nenotiek.
Laiks iet, bet šie nevelk lūpas tūtiņā.
Es domāju, ka vajadzīgs
ierosinošs vokāls pavadījums.
Lūdzu, nevajag.
-Grābsle? Tu joko. -Mi, mi, mi
Vomp čika vomp vomp
Čika vomp vomp Čika vomp
Vomp vomp
-Šausmas! -Vomp
-Pēdējā nots nesanāca. -Nē.
Vomp Tūlīt uzķeršu.
Vomp
Vai beidzi?
Vomp
Labi. Paklausies.
Ariela nedrīkst uzzināt, ka viņai palīdzam.
Ja pamanīs, noteikti izjauks plānus.
Nē. Mums jābūt viltīgiem.
Jāapstrādā princis
-ar uzvedināšanu. -Labi.
Kā mēs to paveiksim?
Saplūdīsim ar dabas skaņām, lai viņa nesadzirdētu.
Perkusijas.
Stīgas.
Pūšaminstrumenti.
Vārdi.
Tu lūkojies viņā
Tā sēž tev pretī
Kaut nerunīga
Viņā ir kas īpašs
Kas vilināt vilina
Un tu kvēli ilgojies
Noskūpstīt meiteni
Jā, tu to vēlies
Paskaties uz viņu Kā citādi?
Kas zina, varbūt viņa atsauksies
Liec lietā vārdus Un pavaicā viņai
Vēlies pamēģināt?
Ir īstais brīdis
Tas pienācis šovakar
Noskūpsti meiteni
Ša la la la la la Mīļo pasaulīt
Zēns laikam pārāk kautrīgs
Neskūpsta meiteni
Ša la la la la la
Vai nav skumji
Vai nav žēl
Viņš palaidīs vējā iespēju
Grābsle, nebļausties.
Cik skaidra nakts.
Var saskatīt Orionu.
Jūrnieki ceļojot vadās pēc zvaigznājiem.
Tas ir Orions, mednieks.
Tas ir Auna zvaigznājs.
Tā ir Kasiopeja.
Cik savādi,
ka joprojām nezinu tavu vārdu.
Ļauj padomāt. Vai tu esi...
Diāna?
Nē?
Varbūt...
Katrīna?
Nē, Katrīna noteikti ne.
Kā...
Debesis...
Ariess?
Auns.
Arie...
Ari-ela.
Ariela?
Ari-ela?
Ariela.
Cik skaists vārds!
Tas ierakstīts zvaigznēs.
Tagad ir īstais brīdis
Šūpojoties zilās lagūnas viļņos
-Puis, nevilcinies -Puis, nevelc garumā
Labāka brīža nebūs
Viņa nesaka ne vārda
Un nesacīs ne vārda, līdz tu
Noskūpstīsi meiteni
Noskūpsti meiteni
Ša la la la la
Nebaidies taču
Ir īstā noskaņa
-Noskūpsti meiteni -Noskūpsti meiteni
O, o
Ša la la la la la
Ilgāk vairs nekavējies
Nepūlies noslēpt Cik ļoti vēlies
Noskūpstīt meiteni
Ša la la la la la
Slīdot pa ūdeni
Ieklausies dziesmā
Tā vilina:
"Noskūpsti meiteni"
Ša la la la la la
Mūzika skan
Jel paklausi tai
Un tagad
Noskūpsti meiteni
Un tagad
Noskūpsti meiteni
Kāpēc ne?
Noskūpsti meiteni
Beidzot taču
Noskūpsti meiteni
Beidzot
Noskūpsti meiteni
Kas tas bija?
Tik vien trūka.
Par mata tiesu.
Es nesaprotu.
Domāju, ka sīkajai barakudai nav izredžu
viņu savaldzināt bez balss.
Kā tas ir iespējams?
Otrreiz mēs to nepieļausim.
Urzula ņems lietas savos taustekļos.
Kur tā ir?
Kaut kur tepat taču jābūt.
Nē! Nē!
Neviens neko nenoliek vietā!
Nē! Kur tā ir?
Nē, nē, nē!
Nē!
Ā, rekur ir.
Atradu.
Princis pat neapjautīs, kas ar viņu noticis.
Atliek vēl pēdējais saulriets,
tad es Tritonu izvedīšu no rāmjiem.
Viņš man locīsies kā tārps uz āķa.
Kur viņa ir?
-Mēs nezinām, tēvs. -Viņa ir prom.
Kā tā - prom?
Visur izmeklējāmies.
Ne vēsts. Šajos ūdeņos viņas nav.
Meklējiet vēl.
Pārmeklējiet kaut visas Septiņas jūras.
-Viņa neuzdrīkstētos doties virszemē. -To pat nepiemini.
Neko nesaprotu. Kāpēc viņai būtu jādodas prom?
Man nav ne jausmas.
Tas nav būtiski. Galvenais, atrodiet viņu.
Ko es esmu izdarījis!
Visi jau guļ.
Centīsimies netrokšņot.
-Savā istabā? Visu dienu? -Pagaidi.
-Aši! Paslēpsimies tur. -Neesmu viņu redzējusi.
-Uzmanīgi. -Es domāju, ka viņš atpūšas.
Vai viņš no manis izvairās?
Nē, majestāt.
-Nē? -Nē.
Tu izklausies ļoti pārliecināts.
Izvairīties no jums? Ēriks tā nerīkotos.
Kur tad viņš ir?
Ceru, ka nemeklē izfantazēto meiteni.
Nē, majestāt.
To es zinu pilnīgi droši.
Paldies dievam, vismaz tik daudz labuma.
Te ir slapjš.
Es to nokārtošu.
Jums vajadzētu doties pie miera.
Jā, tā laikam ir.
Pateicos, Grimsbij. Arlabunakti.
Kundze.
Atvaino, ka tā sanāca.
Es šodien nedrīkstēju atstāt pili.
Taču priecājos, ka to izdarīju.
Tik daudz aizliegumu...
Atklāti sakot, nepiedzimu šajā ģimenē,
tāpēc brīžiem neiederos...
-Sveicināts mājās, majestāt. -Ak, Grimsbij.
Ceru, ka jums abiem bija patīkams izbrauciens.
Jā, bija. Vai ne?
Jā. Ļoti jauks.
Esat aizvadījusi garu dienu, jaunkundz.
Ļausim jums labi izgulēties.
Un pie viena nosusināties.
Jā. Mēs vizinājāmies airu laivā pa lagūnu,
taču beigās tajā iekritām.
Gadās. Arlabunakti.
Arlabunakti.
Ariela.
Runājot par karietēm, majestāt...
Diemžēl jāteic,
ka noslēpumaino meiteni neatradām.
Neatradāt?
Tāpēc gribu vaicāt,
vai vēlēsieties turpināt meklēšanu?
Grimsbij...
Es...
Es jūtos kaut kā...
Došu jums pieredzējuša vīra padomu, majestāt...
Nekavējieties pie tā, kā jums nav.
Domājiet tikai par to, kas jums ir.
Arlabunakti, majestāt.
Klau, mosties! Mosties!
Kas ir?
Vai nedzirdēji grābšļudibi?
Tavu dibi?
Nē, baumas un tenkas
Kurš ko kuram teicis un darījis Jā, grābšļudibi
Es lidoju pār zemi un pār jūru Visu rūpīgi vēroju
Un nu atsteidzos šurp Tev kaut ko pavēstīt
Vai atceries purvu?
Vai atceries manu dziesmu purvā?
"Vomp čika vomp Vomp čika vomp vomp"
Es atceros.
Redz, kopš tā brīža
Kā viņu sauca? To puisi ar matiem, kreklā
-Princis. -Jā, princis
Šis dod mājienus, ka vēlas...
Zini, kad cilvēkveidīgie Saģērbjas kā pingvīni
Met rīsus baložiem?
Jo grib tos uzbarot
Tas ir izdomājums
Es pazīstu daudz resnu baložu
-Grābsle... -Paklausies, Sebastjan!
Es dzirdēju grābšļudibi
Runā ašāk.
Tu brīnīsies Par jaunāko grābšļudibi
Tagad paklausies, cukurzirnīt
Gan sievas, kas mazgā veļu
Gan vīri, kas kauj teļus
Visā pilī runāt runā
Ka princis Ēriks bildinās
-Ko? -Kādu, kuru neviens nepazīst
Strauji izvēlējies sev sievu
-Kuru? -Tu izklausies pēc pūces
-Varbūt to, kam nupat izaugušas kājas? -Nē!
Kā tad! Kāpēc ne? Kas būtu domājis
Ka mūsu Arielu kāds izdomās precēt?
Būs rīsi un kleita, un tas tur...
Kad saspiež kopā lūpas
Man pašai ir tikai knābis
Varu piebikstīt pie vaiga
Es nespēju tam noticēt.
Tu neparasti daudz klusē.
Ak, pareizi. Ko nu?
Aiziet! Aiziet! Aiziet!
Tu spēj aptvert šo grābšļudibi?
Saģērbies, bērns.
Ņem par labu, ko tev pastāstīju
Vēl daudz darāmā līdz saulrietam.
Grābšļudibis, grābšļudibis, hei!
Kaut šī būtu tā diena.
-Aiziet, aiziet, aiziet -Aiziet
Mēs zinām baumas un tenkas
Kurš ko kuram teicis un darījis Es taču teicu
Aiziet, aiziet, aiziet
Mums jāpaspēj pirms saulrieta
Ko? Viņa jāsapoš lielajai parādei
-Jā -Dabū laukā no gultas
Saģērb kāzām Saule riet, laika nav daudz
Grābšļudibis
Grābsle, tu esi pārāk tuvu.
Cik brīnišķīgs jaunums!
-Vai ne, Grimsbij? -Tā gan.
Atzīstu savu kļūdu.
Tu tomēr atradi savu sapņu meiteni.
Pamatīgs pārsteigums, Ērik.
Ko?
Es zinu.
Viss notiek tik strauji,
tomēr esmu viņai parādā savu dzīvību.
Mēs to nosvinēsim.
Šovakar.
Stādīsi iecerēto galma priekšā.
Mēs taču paspēsim, Grimsbij?
Jā. Ja jūs patiešām to vēlaties, Ērik.
Ko es... vēlos?
Mēs abi to vēlamies.
Jauki.
Tad ķersimies pie svētku rīkošanas.
Nudien.
Sāksim gatavoties. Grimsbij...
Ariela, meitēn.
Kur gan tu esi?
-Vai jau atradi viņu? -Vēl ne.
Trīs reizes pārlidoju pāri ciematam.
Vēlreiz pārmeklē pili!
Saule laižas uz rietu. Viņa jāatrod.
Sapratu!
Kas uznācis muļķa princim?
Notiek kas aizdomīgs.
-Nelāga priekšnojauta. -Sebastjan!
-Nāc šurp. -Jā, kas ir?
Es jau nāku. Pagaidi.
Jā. Kas noticis?
Es zinu, kur ir Ariela.
Ko tad mēs gaidām?
Aiziet! Aiziet! Aiziet!
Ariela?
Paliec sveika, Rudmate!
Ak nē!
Riskējot ar visu
Pakritu un nonācu
Sākumpunktā
Atkal tuvu krastam
Atpakaļ pagātnē
Tu satvēri manu roku
Uz sauszemes noteikti
Tevi saprot
Un nepamet nelaimē ar salauztu sirdi
No kā es atteicos Lai dzīvotu tev līdzās?
Kur lai es palieku Kad nav vairs kur iet?
Klau, ko tu dari, bērns?
Tu nedrīksti tik viegli padoties.
Noticis kāds pārpratums.
Es jūs redzēju.
Jums ir lemts būt kopā.
Te tu esi.
Visur izmeklējos.
Likās, ka atradu, jo sadzirdēju tevi.
Taču tad ieraudzīju, ka tā neesi tu.
Tā bija viņa!
Taču nebija...
Skatoties spogulī...
Viņai bija tava balss!
Ko tu saki?
-Tu vēl nesaproti? -Nē!
Princis ir piemānīts.
Jaunā kundzīte ir pārvērtusies Jūras ragana.
Vai tu esi pārliecināta?
Protams, ka esmu!
Vai es kādreiz kļūdos?
Nozīmīgos jautājumos.
Ko mēs varētu darīt?
Kaut kas ir jādara,
lai princis neapprec to gļotu kamolu.
Jā, meitēn! Steidzies!
Plekste, izstāsti Jūras karalim, kas noticis.
Viņam ir jāzina viss.
Labi.
Ko es varu darīt?
Aizrauj mani uz pili.
Jāizdomā, kā novilcināt saderināšanos.
Tiešām kas īpašs.
Varbūt neesmu gluži varone,
tomēr var sacīt, ka izglābu Ēriku.
-Tā rīkotos ikviena. -Nu protams.
-Grimsbij. -Majestāt.
Vai esi redzējis Arielu?
Kalpotāji saka, ka viņa pametusi pili agri no rīta.
Pametusi?
Kas cits viņai atlika, Ērik?
Es nesaprotu. Jūs nekad tā nerīkojaties.
Es pats neko nesaprotu.
Es tikai gribēju...
-Domāju, ja... -Ērik.
Paldies.
Pats īsti nezinu, ko gribēju.
Gandrīz jau galā!
Kad došu signālu, nomet mani.
-Saprati? -Sapratu!
Nē, dumiķe...
Nāksies rīkoties vienai.
Mans dārgais,
šis piederēja manai mātei.
Un tagad es to nododu tev.
Tava laime man nozīmē visu.
Jūs esat ļoti laipna.
Lūdzu, atvainojiet.
Izbaudi vakaru.
Ak, Ērik!
Tas ir tik skaists.
-Kas tad tas? -Gredzens.
Gredzens. Es pazaudēju...
Vai kāds ir redzējis gredzenu?
Vai redzējāt gredzenu?
Vai jūs to redzējāt?
Nost no manis, netīrais lidoni!
Palīdziet! Man uzbrūk!
Ariela!
Ariel, es tevi meklēju.
Kas viņa ir?
Ko tu dari?
-Grimsbij, laid mani vaļā! -Augstība!
Aizvāciet viņu!
Nojūgusies!
Kas notiek?
Ariel, izbeidz!
Vācieties nost!
Ariela.
Jā.
Patiesībā tā biji tu.
Man vajadzēja to saprast.
Nespēju aptvert, kas man notika.
Viņa tevi nobūra.
Ej nost no viņas!
Ērik, es gribu tev pateikt...
Skūpstieties taču!
-Gribu tev visu izstāstīt. -Tas vairs nav būtiski.
Nē!
Žēlīgais dievs! Viņa ir jūras radījums.
Tu nokavēji!
Netuvojies!
Apklusti!
Ērik!
Ērik, nē.
Tas ir jūras dievu roku darbs. Es tevi brīdināju.
Viņu pasaule ir ļauna.
Ērik, pagaidi! Ērik!
Ko tu dari? Laid mani vaļā!
Nekā nebija! Mums bija vienošanās.
Ja tevi nenoskūpstīs trīs dienas.
Beidzot sāc atcerēties?
Tā jau man likās.
Tagad nāksies ar to sadzīvot, sirsniņ.
Urzula!
Laid viņu vaļā.
Pat nedomā, lielo brāl!
Viņa tagad pieder man.
Tu redzi?
Mēs slēdzām derību.
Ar asinīm.
To nesalauzt pat tev.
Piedod, tēvs. Es pati esmu vainīga.
Ko tev vajag no manas meitas?
Neko.
Man vajag tevi.
Es gribu, lai tu ciestu tā, kā es cietu visus šos gadus.
Un dižā Jūras karaļa meita
ir ļoti vērtīga ķīlniece.
Ak, nelaimīgā dvēsele.
Hei! Noķeriet viņu, zēni!
Es tā nedarītu.
Šokējoši, vai ne?
Man, protams, vienmēr paticis pakaulēties.
Kā būtu, ja mēs veiktu apmaiņu?
Cik dārga tev ir tava Ariela?
Tas tagad ir mans.
Nē!
Tēvs!
Tu, briesmone!
Neesi dumja, izlaistā skuķe!
Tu esi bezspēcīga pret...
Par to tu samaksāsi.
Noķeriet viņu!
Atvadies no sava sirdsāķīša.
Nevajag!
Mani mazulīši!
Ērik!
Bēdz krastā! Viņa tevi nogalinās!
Es tevi nepametīšu!
Jā!
Dod roku!
Tagad!
Uzmanies!
Tagad es valdīšu jūrā,
un manā priekšā visi būs bezspēcīgi!
Nē!
Te tev nu bija īstā mīla.
Paliec sveiks, mīlnieciņ!
Tu atdevi dzīvību par mani.
Tu cīnījies, lai man to atgrieztu.
Es necīnījos viena, tēvs.
Ēriks bija man līdzās.
Galvenais, ka tu esi drošībā savās mājās.
Kur ir tava vieta.
Augstība, lūdzu!
Mums vajag laivu.
Grimsbij, mums viņa jāatrod!
Un kas notiks tālāk?
Un kas notiks tālāk, Ērik?
Dārgais.
Tev bija taisnība.
-Es dzinos pakaļ iedomātai būtnei. -Nē.
Nē, es kļūdījos.
Viņa bija visnotaļ īsta.
Tāpat arī tavas jūtas pret viņu, kā tagad redzu.
Vienīgi...
Mūsu pasaulēm nav lemts savienoties.
Sebastjan!
Tu laikam smejies.
Jā, majestāt.
Vienmēr esmu rīkojies savu ļaužu interesēs.
Jā, majestāt.
Un savu meitu interesēs.
Tā gan, majestāt.
Un esmu visādi centies darīt arī viņu laimīgu.
Nu... ne gluži.
Viņa grib citādu dzīvi, nekā biju viņai paredzējis.
Viņa centās to paust, majestāt.
Tur es vairs nespēšu viņu pasargāt.
Kā es vienmēr saku,
jādod bērniem brīvība dzīvot pašiem savu dzīvi.
Ak tā tu vienmēr saki?
Aptuveni tā.
Tad atlicis vēl pēdējais šķērslis.
Kāds tas būtu, majestāt?
Cik ļoti man pietrūks manas mazulītes.
Labs puika. Skrien nu!
Vēlreiz?
Maks?
Esiet svētīti!
Brīnišķīgi jaunumi.
Ko tas viss nozīmē, Grims?
Karaliene vēlējās sarīkot pienācīgas atvadu svinības.
Pateicos, majestāt.
Nē. Es pateicos tev.
Lai kā man negribētos atvadīties, mums ir jānosvin.
Mūsu pasaules pārāk ilgi dzīvojušas pārpratumos.
Jūsu savienība iezīmē jaunu sākumu.
Jā. Jaunu sākumu.
Tagad...
dodies pasaulē
un izmaini to
vai arī gādā, lai mēs no tās neatpaliktu.
Tas neizklausās pēc manas mātes. Ko tu esi ar viņu izdarījusi?
Tagad ej.
Vai jau izlēmāt, kurp dosieties vispirms?
Neizpētītos ūdeņos.
Labi!
Nāra un cilvēks.
Kas to būtu domājis?
Paskat, kas ieradies!
-Mēs tev kaut ko atnesām, Ariel. -Tieši tā.
To, ko tu gandrīz pazaudēji.
Kur tā ir?
Tu sēdi tai virsū, lidone.
Mana mazā nāriņa.
Paglabājiet to.
Cerams, tā sagādās mazāk raižu nekā es.
Man bija taisnība par plodertrekteri, vai ne?
Jā, Grābsle. Bija.
Tu taču neceļosi
-pārāk ilgi, Ariela? -Protams, ne.
Atgriezīšos nākamajā Koraļļu mēnesī.
Tikai šoreiz nekavē.
Esi gatava?
Jā.
Jā, esmu gatava.
Mans bērns.
Ērik.
Paldies, ka sadzirdēji mani.
Tev nebūtu jāatsakās no savas balss, lai to sadzirdētu.
Taču tagad es klausos.
Un es vienmēr tevi atbalstīšu.
Mēs visi tāpat.
Es tevi mīlu, tēvs.
Aļģes vienmēr šķiet Zaļākas kaimiņa ezerā
Tu sapņo uznirt virspusē Taču tā būtu briesmīga kļūda
Pavēro dzīvi sev apkārt Tepat okeāna dzelmē
Tevi ieskauj tik brīnišķas lietas Nu kā tev šeit trūkst?
Jūras dzelmē Jūras dzelmē
Mīļā, dzīve ir labāka Šeit, slapjumā
Lūdzu, notici man
Krastā ir jāstrādā augu dienu
Jālej sviedri svelmainā saulē
Bet mēs caurām dienām Ļaujamies straumei
Jūras dzelmē
Šeit zivis ir laimīgas Maigajos viļņos laizdamās
Zivis krastā nav laimīgas Tās skumji peld akvārijā
Zivīm akvārijā vēl ir paveicies Kaut tās gaida liktenis ļauns
Kādudien priekšniekam sakārosies Un tās nonāks viņa šķīvī
Ak nē! Jūras dzelmē
Neviens mūs netvarsta Necep un neēd
Frikasē
Mūs zemieši labprāt cep Bet jūras dzelmē netiek klāt
Šeit mums nav raižu Dzīve burbuļa vieglumā
-Jūras dzelmē -Jūras dzelmē
Jūras dzelmē
-Jūras dzelmē -Jā, bērns
Dzīve tik salda Kad vadi to dabiskā vidē
-Dabiskā vidē -Dabiskā vidē
Pat store un raja Savā starpā rotaļājas
Brīnišķa noskaņa Ieklausies tajā
Jūras dzelmē
Tu paskaties!
Tritons spēlē flautu Karpa strinkšķina arfu
Zeltplekste basu Un izklausās asi
Asaris pūš trompeti Sapals dimdina tubu
Plekste ir soulmūzikas karaliene
Jā! Arī raja metas spēlēt Līdakas velk stīgas
Forele rauj pilnā rīklē Melnais rufs gavilē
Salakas un brētliņas Gaužām muzikālas
Adatzivs pūš un pūš!
-Jā! Jūras dzelmē -Jūras dzelmē
-Jūras dzelmē
Kad sardīnes Iegriež fokstrotu
-Es dzirdu mūziku -Dzirdu mūziku
Kas viņiem ir?
Daudz smilšu
Mums vienreizēja vēžveidīgo blice, jā!
Katrs gliemezītis Mūzikai ļaujas
Jūras dzelmē
Vissīkākais gliemis Kaismīgā dejā griežas
Jūras dzelmē
Katrs gliemezis Rauj vaļā ar prieku
Tāpēc ir jaukāk Būt jūras dzelmē
Mums ir paveicies Dzīvot šais duļķēs
Jūras dzelmē
Jā
Subtitrus tulkoja: Gundega Gulbe