Sengetid er halv elleve, uanset hvad han siger.
Og husk grønsager. Han kan ikke leve af pizza i seks uger, okay?
- Husk, at han ikke kan tåle skaldyr. - Ja, det ved jeg godt.
- Man spiser ikke østers i Vermont. - Tænk, at I skal til Vermont.
Jeg prøvede at få dig med dertil, mens vi var gift.
Det gjorde du.
- Du skal vel ikke renovere hus igen? - Nej, vi lejer det bare i seks uger.
Er der regler for Finns skærmtid?
Mener du det?
Efter hans seneste nummer?
Den er lig nul. Mobilen bliver her i New York.
- Jeg hader dig. - Sådan taler man ikke til sin mor...
Tag det roligt.
- Det behøver ikke være sådan her. - Tag det roligt? Mener du det?
Du er her ikke!
Du har ingen anelse om, hvad der foregår. Overhovedet ikke!
Jeg passer bare på ham, og jeg står helt alene med det!
Mod nettet, tilfældige skyderier, -
- andre forældres forfærdelige børn, en døende planet, -
- og nu den her præsident. Hvad skal jeg...?
Okay, godt...
Fortæl mig, hvad jeg skal sige til en lille dreng?
Jeg ved det ikke.
Du har ret. Jeg ved det ikke.
Knægt...
Vi skal af sted nu.
- Hvad er der i vejen? - Her stinker.
Det er bare frisk luft. Vermont i maj. Friskere bliver det ikke.
Det er ko-lort.
Jo, men af den friskeste slags.
Far, lad være.
Nej, du har ret. Det er sjovere at være sur.
Der er ingenting her.
Du er blevet forvist. Så sendes man steder hen, hvor der ikke findes noget.
Jeg ved godt, at du ikke har valgt det her, så vi er kommet skævt fra start...
Jeg talte med din mor om, hvad der foregår.
Og jeg har aldrig set hende så ophidset før.
Jeg vil bare ikke have, at den her tur skal blive en skuffelse.
Jeg er allerede skuffet.
Det er jeg også.
Hvorfor?
Jeg havde vel håbet, at du ville være mere barn end teenager.
For barnet, som jeg engang kendte, ville have elsket det her sted.
Hvis hus er det?
Jeg har købt det.
Er det dit?
Blev du ikke hyret til at renovere det?
Jo, det var det, jeg fortalte din mor.
- Løj du for hende? - Ja, men det var bare en hvid løgn.
Hvorfor?
Fordi jeg vil sminke det. Din mor bryder sig ikke om det.
Hvordan sminke det?
Det betyder, at man køber det billigt, -
- putter lidt penge i det for at få det til at se finere ud, -
- så det bliver mere værd. Og så sælger man det med profit.
Hvad sker der, hvis man ikke får det solgt?
Det skal nok gå.
- Jeg kan få skåret hånden af. - Det var lige, hvad din mor sagde.
Hun kan skride ad helvede til. Hvad ved hun?
Satans.
Ja?
Hvad? Nåh ja, ledningerne!
Så hvornår...
Super, det er storartet.
Ja, jeg lader kælderdøren stå åben. Sikringsskabet findes i...
Okay, fint. Gør, hvad du skal.
Okay, tak. Farvel.
Tager du hendes parti nu?
Jeg tager ingens parti, men din mor har nogle gode pointer.
- Hun brød ind i min computer. - Du ved, at der er regler.
Far, forestil dig, at det eneste som står mellem dig -
- og næsten alle svar på de spørgsmål, du har, -
- er en dør, der ikke må åbnes, men som har en virkelig dårlig lås.
Ville du så ikke bryde låsen op og lure lidt?
Hvor meget lurede du?
- Har de hakket folk ihjel her? - Beklager, at måtte skuffe dig.
Det burde de have opdaget.
- Hvad betyder det? - Så skulle de have sagt det til mig.
Det var pokkers.
Et eller andet lugter grimt herinde.
Når vi brækker gulvet op, finder vi nok en lille gave.
- Hvilken slags gave? - En pelsklædt, død lille gave.
Rørene er ikke lavet endnu.
Lad os lade være med det. Så slipper du for at lave mad.
- Den sved. - Præcis som de måltider, du har...
Nu tabte du mig. Du må aldrig overgøre en god vittighed.
Mikroovnen og nummeret på pizzeriaet er alt, hvad vi behøver.
Regnet trænger ind gennem det rådne træ.
Vi bliver nødt til at skifte dem.
Til heste, ikke?
Jo, det var det nok engang.
Vi burde lave det her om til noget sejt. Måske en biograf.
- Hvem har brug for heste? - Din mor havde heste som barn.
- Er det sandt? - De har aldrig interesseret mig.
Men hun elskede de kræ. Det gør hun sikkert stadig.
Ja. Hun havde små billeder...
Ja, hun malede små dyr på væggene.
Jeg kan godt huske det.
Det er et stykke tid siden, men jeg husker det.
Har du...?
- Er det mine ting? - Ja. Jeg fik dem sendt hertil.
Du skulle føle dig hjemme. Hvad er der?
Ingenting.
Men det gør du ikke. Det er fjollet, og du hader det.
- Se dig lige. Du hader det. - Far, det er...
for småbørn.
- Jeg spurgte ellers din mor. - Hun ved ikke alt.
Det ser jeg frem til at fortælle hende.
- Kan du stadig lide de der? - Ja.
Jeg forstår dem ikke.
Jeg får hovedpine.
Man skal betragte det, som når man kigger på noget på afstand, -
- selvom det er tæt på.
Jeg kan ikke.
- Hvad forestiller det? - Det siger jeg ikke.
Du skal nok få en lidt mere voksen indretning snart.
Måske et våbenskab og nogen side-9 piger. Forsigtigt!
Her er en ting til, som vi skal have repareret.
Vi er huslægerne, du og jeg.
Vi finder de dårlige ting og reparerer dem.
Sådan at nogen får lyst til at bo her.
Så det her er maven.
Og hun har rigtig dårlig mave.
Dårlige rør, dårlige ledninger...
Og det her...
Det her er hjertet.
Hun har også dårligt hjerte. Det slår næsten ikke.
Selvom jeg ikke kan finde nogen fejl ved det.
Det er dårlige nyheder for os. I maj er det så koldt, at bollerne fryser af...
Hvad skete der?
- Herregud, hvem er du? - Øjeblik, øjeblik!
Jeg er elektrikeren.
Du bad mig om at bruge kælderdøren. Det må du virkelig undskylde.
Jeg var lige ved at dø.
- Tænk ikke engang på det. - Hvorfor? Du inhalerer jo ikke engang.
Ikke at jeg er den bedste far i verden...
Du må nøjes med den du har, knægt.
Det ser skidt ud derinde.
Sikringerne er røget. Alt er forældet.
Super.
Plus et kappet kabel udenfor. Men det har jeg fikset.
Kappet? Som om nogen har kappet det med vilje?
Det ser sådan ud.
Nogle unger måske. Jeg ved det ikke. Men jeg har som sagt fikset det.
Tak.
- Det her er i øvrigt Finn. - Louis.
Jeg er også jeres nabo. Den nærmeste I har.
400 meter nede ad South Street.
Der er lidt langt, hvis I mangler lidt smør, men er der noget, så...
- Er der noget galt? - Nej...
Skal vi gå op på verandaen? Det er lidt køligt.
Jeg foretrækker at stå her.
Du bryder dig ikke om stedet.
Nej, det gør jeg ikke.
Hvorfor ikke?
Bare rolig, vi flytter ikke ind. Vi renoverer det bare.
Jeg ved ikke, hvad de har fortalt jer?
Kun, at ingen er blevet hugget ihjel her.
Det er ret kedeligt.
Så de har ikke fortalt jer om hende? Men det behøvede de nok heller ikke.
Om hvem?
Kvinden, der boede her, da jeg var lille.
Døde hun?
- Fedt! - Vi får se, om du siger det i nat.
Hun var den type, som vi børn kaldte en heks, eller sådan noget.
Men det er helt normalt. Det sker i små byer.
Sødt, eller hvad man nu skal sige.
Men det var ikke så sødt..
Hvad gjorde hun?
Fortsæt.
Det var sikkert et godt hus, før jeg blev født, tænker jeg.
Men for mig var det altid hendes hus.
Hun havde en familie dengang. Mand og søn, men de døde her på gården.
Det var slemt. De blev fanget i ballepresseren.
Det var grimt.
- Rygtet lød, at hun havde gjort det. - Hvorfor skulle hun have gjort det?
Jeg tror, at de fleste mennesker forsøger at udrette noget godt, -
- men hun var lige modsat.
Men én ting skal I vide... Hun nød, at folk var bange.
Hun nød, at være i ens tanker. Det, der virkelig skræmte mig, -
- var at se, hvor bange min mor var. Nu, da jeg selv har børn, forstår jeg.
Hun vidste, at ondskaben var så tæt på, og at hun ikke kunne beskytte mig.
Hun plejede at sidde deroppe i vinduet og kigge.
En sommer opdagede vi, at hun tilsyneladende aldrig flyttede sig.
Hverken dag eller nat.
Til sidst ringede nogen og meldte det.
Hun havde siddet død deroppe i tre til fire uger.
Jeg mener, at de sagde, at det var hjertesvigt.
Hvad hed hun?
- Hvad? - Hendes navn.
Du sagde det ikke.
Jeg bryder mig ikke om at sige det.
Hun hed Lydia.
Hvad er det? Er der noget galt?
Ja, jeg har hul i hjertet.
Tydeligvis.
Nej, jeg mener det. Det er et lille et. Mange har et.
- Hvor lang tid har du haft det? - Altid.
Jeg fandt ud af det sidste år, da jeg var i Californien.
Er det slemt? Det lyder slemt.
Kan du dø?
Der er større risiko for at blive ramt af en asteroide, mens vi sover.
- Er der koldt på dit værelse? - Så bollerne fryser af.
Okay, der ligger tæpper ved siden af...
Hvor har du hørt det? Hørte du mig sige det?
Ja.
Der findes tæpper ved siden af din seng. Vi fikser fyret i morgen.
- Jeg er inde ved siden af, hvis det er. - Jeg klarer mig.
- Jeg lader døren stå på klem. - Jeg klarer mig!
Hvad er det?
En stor, fed, gammel, død krage.
Hav ikke for travlt. Se linjen foran dig og tænk ikke for meget over det.
Sådan, ja.
Nydeligt.
Hvem der?
Hvad laver du med lampen?
- Ingenting. - Jeg hørte dig tale med nogen.
Det var bare med mig selv. Du ved...
Jeg er lidt...
Far.
Hvad?
Tror du, at der er noget galt med huset?
Måske.
Tror du?
Jeg synes, at jeg så en i spejlet.
Hvem?
En dame, tror jeg.
Hvilket spejl?
Det var sikkert bare...
Hvordan så hun ud?
Jeg ved det ikke. Det gik så hurtigt. Det var ligesom et stereogram.
- Et hvad? - Det mønstrede billede på værelset.
Det var ligesom det. Man ser det i et sekund og så...
er det væk.
Tror du, at det var hende?
- Hvem? - Lydia.
- Hvorfor hvisker du? - Det ved jeg ikke.
Har du også set noget?
Hvad?
Det var lige der.
Tror du, at det er den samme stol, som hun døde i?
Nej, selvfølgelig ikke.
Vil du gerne væk herfra?
Måske burde vi.
Jeg er ikke bange.
Vil du sove på mit værelse?
Du behøver ikke være modig.
- Jeg sagde, at jeg ikke var bange. - Det ved jeg godt, men...
Jeg lader døren stå på klem.
- Far... - Bare for en sikkerheds skyld...
Så står vi op, knægt.
Ikke endnu.
Jeg drømte en drøm.
Jeg forsøger at huske den.
Jeg spurgte, om vi måtte blive her.
Blive her?
Jeg spurgte hende.
Hvem var det? Vent lidt...
Ligesom med mor?
Herregud, nu kan jeg huske det.
Lydia!
Det var Lydia!
Og så viste hun mig, hvad der ville ske med dig.
Er du...
Far?
Finn, hjælper du mig med det her?
- Finn! - Hvad er der?
Vi skal have båret det her op til huset, okay?
En, to, tre -løft!
Du er så stille. Er du okay?
Jeg har det fint.
- Der er lidt mudret længere fremme. - Så må vi gå udenom.
Jeg tænkte, at vi kunne...
Hvis du vil tale om det, du så på nettet...
Nej, det er okay. Vi behøver ikke tale om det nu.
Der er måske en del, som jeg kan forklare.
Der er masser af ting, som kan...
Okay, jeg har fattet det.
Tak.
Åh nej...
- Skulle vi ikke gå udenom? - Jeg forsøgte, men der er for mudret.
Kom tilbage! Finn, vent...
- Min fod sidder fast! - Okay, vent lidt.
Har du din støvle?
Jeg tabte min handske!
Plejede du at kigge på sådan noget?
- Hvad for noget? - På nettet.
- Du ville jo ikke snakke om det. - Åh, glem det.
Nej, det er bare...
Det er helt normalt at kigge på piger, drenge eller noget helt andet.
Jøsses, det er ikke sådan noget, far! Jeg mener uhyggelige ting.
Så du noget voldeligt?
Så du nogen blive dræbt?
Hvor så du det?
I nyhederne, tror jeg.
Det var en mand, der fik halsen skåret over.
Og han skreg. Eller han forsøgte i det mindste.
For helvede! For helvede!
Herregud!
Hør her, Finn...
Verden er et sygt sted.
Herregud...
Hjælp mig med den her.
Talte du med din mor om det?
Tja, men hun blev rigtig vred, -
- og det var ret sent.
Jeg burde have ligget og sovet, men jeg sneg mig op.
Men kun fordi hun græd.
Hun talte i telefon med en og græd.
Jeg ved ikke, hvem det var, men...
Hun sagde, at hun var bange for, at jeg vidste, at verden var af lave, -
- og at den vil gå under og dø.
Altså, din mor...
Jeg tænker, at det er det, hun tror.
Hun trænger til at komme væk fra byen. Det gør I begge.
Tror du, at verden vil...?
Nej.
Ville du sige det, hvis du vidste det?
Nej, formodentligt ikke.
- Ville du lyve? - Ja.
Så jeg må ikke lyve, men du må godt?
Nemlig.
- Og mor? - Hun lyver hele tiden.
Jøsses...
- Får du det ikke dårligt? - Næh...
Alle forældre gør det. Både de gode og de dårlige.
Vi siger, at det her er i orden, når det ikke er.
Vi siger, at vi er stærke, når vi ikke er det.
Vi siger, at der ikke er spinat i maden, når der er spinat i.
Jeg vidste det.
Hvad som helst, for at du ikke skal finde ud af...
Finde ud af hvad?
At du ikke er i sikkerhed.
Ikke rigtigt.
Mere, mere, mere!
Hvad lyver du ellers om, din lyvende løgner?
Kan du huske den automatiske hundefodringsmaskine, -
- som du lavede til projektet i naturfag?
Jeg sagde, at den var fantastisk, og at du var genial.
Den var forfærdelig.
Den virkede ikke, og hunden hadede den, så...
Selvom du er rimelig smart nu, var du ret usmart dengang.
Derfor lod vi som om.
Eller vi løj, mener jeg.
Bliv ved med at trykke og fortsæt lige ned.
Roligt.
Sådan, ja. Perfekt.
Er du vred?
Ikke mere bullshit fra nu af, okay?
Ikke mere bullshit.
Vil du virkelig sælge huset?
Hvorfor spørger du? Tror du...?
- Det er bullshit. - Nej, at forhale er noget helt andet.
Du forhaler bare for at finde på det rigtige bullshit.
Vil du virkelig sælge det?
Jeg håber det ikke. Mere kan jeg ikke sige...
- Hvordan vidste du det? - Jeg ved det ikke. Det er lidt det hele.
Som mit værelse.
Alle tingene og hvordan du hele tiden...
Er der nogen?
Tror du, at...?
Det lød som om, at det kom fra kælderen.
- Er du okay? - Lad os tjekke.
- Du burde gå udenfor og vente. - Vi undersøger det.
- Hvad er der? - Kan du mærke det?
Luften?
- Det er varm luft. - Og?
Det betyder, at der er tændt for varmen.
Det er ufatteligt.
Det er vel godt nok.
Men hvordan blev den tændt?
Ved du hvad? Vi sprang jo frokosten over.
Hvad med at vi tager ud og får lidt frisk luft -
- og spiser pizza ude, i stedet for at bestille med hjem?
Vask dig og tag din regnfrakke på.
Jøsses!
- Far! - Et øjeblik.
Far...
Hvad er der?
Hun er her.
Hvad skal vi gøre?
Bliv her.
Undskyld mig?
Undskyld mig, frøken?
Jeg kan godt se dig.
Gå udenfor.
Gå nedenunder Finn. Nu!
Hvad helvede...?
Hallo?
Sig hendes navn.
Lydia.
Jeg tror ikke...
Bliv!
- Okay, jeg ringer. - Hvad? Nej!
Far, lad være!
- Hej, Bev! - Jeg tænkte lige på jer to.
Jeg skal nok fortælle den lange version senere, -
- men der er sket noget.
Herregud!
- Er han kommet til skade? - Hør nu bare efter.
Jeg sætter Finn på bussen i morgen tidlig.
- Tilbage til New York. - Nej, far!
Han vil være på stationen halv fire.
Jeg beklager. Det var ikke sådan, jeg havde planlagt det, men...
Huset er ikke sikkert, og jeg...
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal løse det.
Jeg ved det ikke. Jeg beklager.
Okay.
Okay?
Hvad skal jeg ellers sige?
Tak.
Jeg sender en sms med alle detaljerne, når han er på vej.
- Okay. Farvel. - Farvel.
Hold op. Kig ikke på mig sådan der.
Hvad skal jeg gøre? Tænk, hvis der sker noget?
Hvordan skal jeg...?
- Vil du tilbage dertil? - Nej... Jeg ved ikke rigtig.
Hvad skal vi så gøre?
Vi kan ikke begge to rejse væk herfra. Jeg er gået all-in.
Jeg har satset alt på det hus. Jeg ved godt, at du ikke forstår det...
- Kan vi så ikke bare blive begge to? - Ikke på vilkår!
Det kan blive det bedste hus. Du ved, at mor ville elske det!
Finn.
Nej.
Hvad vil du så gøre? Sælge det til en anden?
Bare lyve og give det til en eller anden stakkels familie?
- Jeg ved det ikke! - Du burde ikke gå derind alene.
Det bliver bare værre. Kom nu, far!
Jeg sover der ikke.
Jeg arbejder om dagen og sover på motel.
Jeg klarer mig.
Jeg ved, hvordan man overlever et par uger med en, der vil have dig ud.
- Hørte du ikke, hvad hun sagde? - Hvem?
Lydia.
Hun vil ikke have dig ud. Hun vil have, at du bliver.
Så skal vi nok finde ud af det sammen, hun og jeg.
For det er lige, hvad jeg gør.
Kom, lad mig vise dig mit værelse.
Lad mig være ærlig over for dig.
Hvad nu? Har du ikke været det?
Nej.
Ikke rigtigt.
Den første dag, jeg var ovre hos jer, -
- hvor jeg fortalte, at kablet var kappet og strømmen gået.
Det var mig, der havde kappet det.
Var det dig?
Hvorfor?
Jeg kappede det for fire eller fem år siden.
Der var noget helt galt.
Jeg har set hende kigge ud.
- Har du? - Nu og da.
I flere år, ja.
I begyndelsen var det bare uhyggeligt, men...
Nogle dage efter at jeg havde set hende, og hun havde set mig...
gik der noget galt inde i mit hoved...
Det værste var, at jeg gik i søvne.
Gik i søvne?
Jeg vågnede op på vejen mellem vores huse.
Jeg stod der bare og...
For hver gang var jeg ét skridt tættere på. Som om hun...
forsøgte at trække mig derover.
En dag var der storm.
Den tog strømmen i en uge.
Hun var sikkert stadig derinde, men jeg så hende ikke.
Jeg sov og holdt op med at gå i søvne.
Så tænkte jeg, at hun måske kunne lide at have tændt for strømmen.
Så jeg kappede den.
Og så fik jeg dig til at reparere den.
Jeg forbandede mig selv hele tiden.
Men jeg vidste, at det alligevel ville blive gjort, så jeg tænkte, -
- at jeg ligeså godt kunne gøre det. Jeg kunne i det mindste advare dig.
Men det gjorde jeg ikke, fordi jeg er en fej kujon.
Jeg ved ikke. Jeg håbede bare...
at det var forgået i min fordrukne hjerne.
Tror du også det nu?
I dag vågnede jeg halv fire om morgenen.
Halvvejs oppe ad din indkørsel.
Du kan ikke fortsætte med det, du gør derovre.
Det bliver jeg nødt til.
På grund af pengene?
Det var det, hun drømte om. Det perfekte hus på landet.
Det er gammelt og excentrisk. Fuld af historie og mærkelige lyde.
Med en stald.
- Så du sælger det ikke? - Det var aldrig planen.
Jeg havde tænkt mig at beholde det.
For at overraske hende eller overbevise hende. Jeg ved det ikke...
- Alt, for at vinde hende tilbage. - Elsker hun dig?
Hvis ikke, så...
Det er noget, du ikke kan ændre på. Tro mig.
Jeg ville i det mindste have udrettet noget godt.
Du har set det. Du ved, at det er Lydias hus. Ikke dit.
- Det er et dårligt hus! - Du sagde, at det var godt engang.
Jeg bliver nødt til at tro på, at det kan blive det igen. Sig ikke mere!
Hun kan skræmme livet ad mig, men hvad kan hun gøre mig?
Vi er voksne. I den virkelige verden står der ikke i dødsattesten:
"Dødsårsag: Hjemsøgt hus."
Jeg ved bare, -
- at alt det, du fikser i det forbandede hus, -
- bare gøre hende stærkere.
Jeg elsker dig.
Godt så.
- Er du vred? - Ja.
Du kan ikke bare...
Hvornår steg du af bussen?
Lige da du var gået.
- Og så... - Gik jeg.
Herregud, Finn!
- Giver du en hånd, så? - Det gør jeg allerede.
- Gør du? - Jeg holder vagt.
Se nu her.
Teamwork!
- Jeg kan lide din sure mine. - Hvis du lod mig...
Du skal være tilbage i New York i morgen eftermiddag. Afdiskuteret.
Du og jeg skal ikke forsøge at redde verden fra spøgelserne.
- Hold kæft! - Hallo!
Pas på!
- Jeg ved, hvad du tænker. - Nej, det gør du overhovedet ikke.
Jeg er en idiot.
Du tager fejl.
- Gør jeg? - Ja.
Du er min yndlingsperson.
Selvom jeg måske ikke indrømmer det hele tiden, men altså...
Jeg prøver altid på at være vred på dig, fordi mor altid er der.
Men egentlig er du min yndlingsperson.
Men min yndlingsperson kan ikke lide mig nok til at lade mig blive.
- Dig og mor betyder mere for mig... - Ikke mere bullshit, aftalte vi.
Hvis det var sandt, hvorfor rejser du så væk hele tiden?
Fordi jeg er en kujon.
Det er bare... Herregud, Finn.
Du aner ikke, hvor skræmmende det er.
Det føles som om, at jeg har noget helt perfekt.
Det er sådan, jeg har det med dig. Du er perfekt.
Og hvorfor skulle nogen give mig noget så perfekt, -
- når de ved, at jeg bare spolerer det.
Derfor går jeg i panik, og kan ikke holde mig i ro.
Hvor forfærdeligt det end føles at savne jer, -
- så er det bedre, at nogen savner dig, end at de hader dig.
Det ville jeg aldrig gøre, far. Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig, Finn.
- Fandens også... Det er din mor. - Nej, tag den ikke!
Bev?
Hej, jeg ville bare høre, hvordan det går.
- Jeg ved ikke, hvad Finn har fortalt. - Ikke meget.
Han har været ret stille, siden han kom hjem.
Siden hvad?
Finn. Han har været ret stille, siden han kom tilbage i dag.
- Tilbage? - Hjem.
Du satte ham jo på bussen.
- Hvad er det, jeg ikke forstår? - Du mener at...
Er du okay? Jeg hentede ham på stationen, som du sagde.
Han sidder og spiser pasta med ost tre meter herfra.
- Giv ham telefonen. - Okay, et øjeblik.
Far?
- Hej, knægt! - Er du okay?
Alt er fint. Godt, at du kom sikkert hjem.
Du lyder ikke okay.
Du skal ikke være bekymret.
- Jeg ringer igen i morgen. - Okay.
- Jeg elsker dig. - Vi snakkes ved i morgen.
Bliv!
Satans!
- Hvad vil du? - Er din far her?
Jøsses, Louis...
Jeg er virkelig ked at at se dig sådan her.
Louis, jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde.
- Vil du have en kold? - Jeg skal bruge din hjælp. Ikke en øl!
- Måske din telefon eller din bil. - Det kan jeg ikke give dig.
Jeg kan faktisk ikke hjælpe dig.
Hvorfor ikke?
Hvis jeg skulle have hjulpet dig, skulle du være taget af sted.
- Af sted hvorfra? - Dit hus.
Det gjorde du ikke.
Hvad?
Du forlod det aldrig.
Dit hus!
Simon?
Jeg var nødt til at komme. Der var noget i din stemme.
Beverly, vil du ikke nok lade være!
Få mig ikke til at kigge på hende.
Hvad fanden foregår der?
Kig på mig!
Fuck dig!
Vil du gerne herfra?
Det er umuligt. Jeg har forstået det.
Du kan godt.
Ingen forhindringer. Ingen tricks. Det lover jeg.
- Jeg tror dig ikke. - Det er sandt.
Du kan begive dig ud i verden igen.
Opgiv jobbet.
Tig om et lån til.
Din familie bliver, hvor de er.
Du rejser.
Du rejser fra dem igen.
Eller jeg kan blive.
Ja.
- Ligesom du blev? - Ja.
- Sammen med dig. - Nej.
Du må gøre det her på egen hånd. Ligesom jeg gjorde.
Og hvor tager du hen?
Jeg er fri.
Jeg bliver.
Men jeg må færdiggøre arbejdet først.
Så ringede du endelig tilbage.
Undskyld, det er hårdt arbejde. Jeg har været helt opslugt af det.
Finn spørger efter dig konstant. Han har haft mareridt.
- Er du okay? - Jeg har det fint.
Jeg så huset, Simon. Finn havde billeder i sin telefon.
Jeg må godt kigge i hans telefon nu. Vi har indgået en aftale.
Jeg så det.
Og?
Og...
Jeg forstod øjeblikkeligt, hvad du er du ude på.
Og?
Og...
Det var en rigtig sød tanke, Simon. Jeg kunne godt lide den.
Okay.
- Det er nok bedst, at... - Ja, det er sent.
Men...
Er Finn oppe?
- Må jeg...? - Han sover. Klokken er over 11.
- Er den? - Skal jeg vække ham?
- Tja, hvis du... - Han har været meget igennem.
- Jeg burde nok bare... - Lade ham sove.
- Det er nok bedst. - Det tror jeg.
Sig, at jeg elsker ham.
Det skal jeg nok sige til ham.
- Godnat, Simon. - Godnat, Bev.
Jeg elsker dig.
Okay...
Okay.
Nej...
- Det ligner billedet, jeg viste ham. - Dit maleri. Jeg hader det.
Det er så mærkeligt. Jeg kiggede på det et par uger efter begravelsen.
Af en eller anden grund ledte jeg efter det.
Det er vores nu, ikke?
Jo, lige nu, i hvert fald.
Men vi sælger det snart. Bare rolig.
Ingen forventer, at vi skal bo i et hus, hvor... Det ville føles...
Jeg er bange for at gå derind.
Ja, jeg er også lidt bange.
Hvad med at du venter her? Jeg skal bare hente nogle ting.
- Så tager vi tilbage til motellet. - Nej. Jeg går med ind.
Åh, Simon...
Gad vide, om han overhovedet besøgte lægen.
Jeg fandt aldrig ud af, hvor han...
Han sagde, at der var større risiko for at blive ramt af en asteroide.
Ja. Men...
Et eller andet sted skal de jo slå ned, ikke?
Det skal de vel.
Hejsa, knægt! Det er blevet et godt hus igen.
Jeg er aldrig taget herfra, og vil aldrig gøre det. Jeg elsker dig, far.
Det er utroligt.
Det føles ikke dårligt herinde, som jeg troede.
Nej, det gør det ikke.
Jeg kan lide, hvordan det føles.
Savner du byen?
Overhovedet ikke.
Og hvor ville du tage hen?
Jeg er fri!
Det er så mærkeligt.
Jeg begynder at vænne mig til det.
Sov godt.
- Jeg lader døren stå på klem. - Godnat, mor!
Godnat!
Godnat, far.
Oversættelse: J. Petersen