Добре, ези - оставяме го жив, тура - убиваме го.
Кой си ти? - Благодаря ти.
За какво? - Че спаси живота ми. Отскоро си тук,
а вече имам куп дългове към теб. - Кейт!
Я да погледнем тези очи отблизо.
Татко, аз съм. - Кейт!
Вчера поисках преговори с баща ти.
Той знае ли изобщо, че си тук? - Във формация!
Нападнаха ни от засада. - Колко бяха?
Поне две дузини. - Колко загинаха?
Мисля, че никой не оцеля. - Освен теб.
Това е мое, не го пипай!
Текстовете са забранени, те са дяволско творение!
Така смята баща ни, не ти!
Ако той знаеше за това, което току-що ми каза,
ще те сполети участта на майка ни.
Друидите ще решат съдбата ти. - Значи ме оставяш на произвола.
Знай едно - за мен си мъртва.
Боя се, че дъщеря ти Кера...
Какво? - Има тайни от теб.
Какви тайни?
Друидите са очите на боговете.
Може би ще искат да видят това.
БРИТАНИЯ
Измих го. - Да не искаш да ти благодаря?
Изобщо не трябваше да докосваш Голямото камъче.
Нали ти го върнах.
Защо не му каза, че дъщеря му е мъртва?
За да може да поспи.
А като се събуди? - Нали имаш мисия? Лагерът е натам.
Плановете ми се промениха. - Откога?
Откакто видях генерала и го погледнах в очите.
И? - Видях нещо.
Какво? - Не знам.
Той не е човек, а нещо...
Нещо друго.
Нещо много по-силно.
И какво ще правиш?
Трябва да помисля.
Вчера знаеше всичко.
Днес - нищо. Сигурен ли си, че си подходящ за мисията?
Не ставай смешна, естествено, че съм.
Но не съм казвал, че ще е лесно.
На ваше място бих тръгнал по хълмовете на запад към Крагданън.
Вождът Пеленор ще ви пази.
Вземи.
Какво е това? - Смеси го с шепа вода,
промивай орбитите веднъж дневно, и може да стигне до цитаделата.
Миризлив ти път!
Ти ли си, дете? - Аз съм, татко.
Къде съм? - В безопасност сме.
Но трябва да се махаме оттук. Можеш ли да се изправиш?
Разбира се, че мога. Не съм толкова стар.
Превръзката удобна ли ти е? - Няма да те лъжа.
В момента малко неща са ми удобни.
Къде е тя?
Срещнала се е с римляните и тайно е преговаряла с тях, а бях забранил.
Защо отиде?
За да ги спра да убиват нашите съплеменници.
А римляните какво поискаха в замяна?
Или беше лична услуга към теб?
Обещах им да се опитам да накарам татко да говори с тях.
Какви са ти те на теб?
На кого служиш?
Вярна съм на племето си.
Майка ти използва същите думи.
Вярна съм само на племето си. - Лъже.
Какви са тези неща? - Римски предмети
от предишната им инвазия. Крие ги в покоите си.
Майка ми ми ги даде. Вечерта, когато я отведохте.
Тя беше жертвоприношение за боговете.
Така решихте вие.
Тя знае, че писменото слово е забранено.
Само боговете имат властта да пишат истината.
Значи не можеш да ги четеш?
Не повече от руните, които написахте на лицето на баща ми.
Боиш ли се от боговете? - Те знаят какво чувствам.
Боиш ли се от боговете? - Боя се.
Но ако обичта към майка ми ги гневи,
те не са мои богове.
Току-що взе много важно решение.
Сега боговете ще вземат своето.
Това, че го остави жив, е лошо за бойния дух.
Откога прощаваме на метежниците?
Негодници, които убиват другарите си.
Когато искам сведения за мястото, където са били.
Тогава се наричат "шпиони".
Чакай тук.
Още не си се върнал съвсем, а?
Но като се върнеш,
искам да ми разкажеш всичко.
Някога като деца будувахме така.
Помниш ли какво ми казваше?
Че по-скоро ще умреш, отколкото да позволиш някой да ме нарани.
Даде обет.
Обет на син на вожд.
Много се впечатлих. Бях едва на шест-седем години.
Да имам такъв сериозен, голям брат, който да ме защитава...
Освобождавам те от обета.
Мога да посрещна съдбата си. - Мислиш, че съм слаб.
Не.
Трябва да ми обещаеш нещо.
Като станеш вожд, сам да вземаш решенията.
Не се огъвай пред волята на друидите.
Не бива да ги оставяш да унищожат и двама ни. Обещай!
Знаеш как да излезеш оттук.
До сутринта ще сме стигнали брега.
Две нощи плаване, и сме в Галия.
А какво посрещане ще ни чака там?
Не мога да чакам толкова.
Бях много далече.
Гласовете бяха ясни.
Готови ли сте да изпълните волята на боговете?
Готови сме.
Боговете решиха...
... че ти ще си жертвоприношението, вожде Пеленор.
Трябва да им се предадеш. - Не!
Приемаш ли решението на боговете?
Да.
Винаги съм знаел, че сетният му дъх като вожд ще е първи за мен.
Но не съм готов.
Не съм готов да го видя как си отива.
Сестро...
Поздравления.
Изглежда боговете бяха милостиви... към някои.
Извинете ме.
Говори ли вече с тях? - С кои?
Как така "с кои"?
С друидите. Нуждаеш се от благословията им.
Ти си чудовище.
Знам защо не смееш да говориш с тях.
Защото дълбоко в себе си знаеш, че си твърде слаб да ни бъдеш вожд.
Докажи, че греша. Погледни ме в очите и покажи, че не се боиш.
Като те гледам, наистина се боя.
Боя се, че боговете са луди, задето ни събраха.
Ако ти не искаш да говориш с тях, аз ще го направя.
Изпратих молба до генерала ви
да ни осигури безопасно преминаване до гробните ни земи
срещу живота ти.
Кое е най-страшното нещо, което можеш да ми кажеш?
Кое е най-лошото, от което трябва да се боя?
Много легиони дойдоха на островите ви.
Но моят - Девети легион,
е най-лошото, срещу което може да се изправиш на тази земя.
Имаме генерал.
Този човек...
Неговото оръжие не е мечът.
Неговото оръжие сте вие.
Използва дясната ви ръка да бие лявата,
а лявото ви око да подозира дясното.
И преди да разберете...
... ще сте си извадили очите
и ще сте си изтръгнали сърцето.
Това е най-големият ти страх.
Името му е Авъл Плавций.
Генерале!
Те изклаха разузнавачите ни, а сега искат безопасно преминаване.
Докъде? - До свещената си гробница.
Нарича се Кехлибареният замък.
Старият Авъл би разпънал пратеника на кръст в този момент.
Те държат Вит в плен.
Искат да го разменят срещу безопасно преминаване.
Вит е само един войник.
Но е бил в цитаделата им
и искам да ми даде сведения.
Добре ли си? - Да.
Всичко е наред, само че май ме е хванало...
Ти си знаел за това.
Знаел си, че ще принесат вожда си в жертва.
Ти си го предизвикал. - Не аз, а боговете.
Боговете се произнесоха.
Кажи на хората си, че могат да преминат в замяна на опциона ни.
От името на кантиите ти благодарим.
А сега се омитайте.
Вземи четирима души и ги следвайте на разстояние.
Искам да знам всичко за този Кехлибарен замък.
Доверени мои старейшини! - Вождът беше пречистен,
вече само ние можем да го докосваме.
Когато друидите ми разчетат тези руни
и най-сетне узная как ме виждат боговете,
вярвам, че ще съм доволен.
Надявам се да ми кажат, че съм бил добър вожд
и че кантиите ще благоденстват
дълго след като всички сме отишли на оня свят.
Ще се видим там, братя и сестро.
Слънцето грее.
Усещам го по лицето си.
Да, грее.
Хайде да си починем.
Имаме много път до Крагданън.
Но ние не отиваме там, а у дома. Ислийн ни чака.
Татко...
Излъгах те. Ислийн...
Ислийн е мъртва.
Съжалявам, не знаех какво да ти кажа.
Съжалявам. - Махни се от мен.
Махни се!
Ислийн!
Може ли да говоря с теб?
Римляните ще дойдат в Крагданън.
Въпрос на време е.
За да оцелее племето ни,
се нуждаем от силен вожд, който може да се опълчи на римляните.
Мъжът ти Фелан не е ли силен?
Той е естественият приемник. - Да, имам силен мъж,
но не се казва Фелан.
Казва се Линдън от Галия.
Мъжът, когото вие ми избрахте. - Боговете го избраха.
Боговете знаят, че Фелан е слаб.
Затова ми изпратиха Линдън. - Боговете искаха да родиш деца.
Да не би нещо да не е наред там?
С Линдън ще имаме много деца.
Заедно ще преведем хората си през този мрак.
Затова дойдох при теб.
Ти говориш от името на боговете,
ти си като гибелните болести,
като вълните,
като глада, като слънцето...
Ако знаеше кой съм, нямаше да дойдеш.
Прости ми.
Дойдох да говоря от сърцето си. - Познаваш ли изобщо сърцето си?
Виждала ли си го?
Бих разбрал сърцето ти, ако можех да го подържа в ръка,
да го докосвам с тези пръсти -
топло, още туптящо...
Тогава бих те опознал, Амина Кантийска.
Помоли за дъжд.
Помоли ястреба да пощади мишката.
Помоли, и ще видиш,
че това, което се случва, е отвъд нашите сили.
Винаги е било така.
Прекрасно е.
Не се бой. Той те харесва.
Иди довечера в шатрата му
и му духай.
Може пък тогава боговете да ти се усмихнат.
Легионере!
Генерале.
За...
За какво е това?
За храброст.
Смелост пред лицето на смъртта.
Твърде трогнат си, за да ми благодариш. Разбирам.
Брут Марий.
Британският орден.
Имам една задача за теб.
Като започне да говори, извикай ме.
Разбра ли? - Да, генерале.
Това може да му опресни паметта.
Да му се не види.
Даде боровинки на жена ми.
Трябва да ги изядеш всичките.
Запази гнездото цяло. И яйцата ни трябват.
Чудесно. А кости?
Трябват ни още, и по възможност по-големи. Пера също.
Стрели ли ще правим? Как ще сварим костите без гърне?
Няма да правим стрели.
Това капан ли е? Ще ни трябва примамка.
Иди да намериш кости. Внимавай.
Това трябва да е достатъчно. - Не. Така са наредили боговете.
Нагледа ли зърнените запаси днес?
Утре ще ги нагледам. - Да...
Да не забравиш.
Воините трябва да ядат, иначе се отпускат.
Не искам да е по този начин. - Това е съдбата на вождовете.
Призвани сме да служим на боговете както им е угодно.
Направих живота ти тежък.
С решенията, които съм вземал.
Някога обичах майка ви.
Но когато боговете казаха, че трябва да умре...
Нима трябваше да се поколебая?
Нима трябваше да не им се подчиня?
Не, не...
Моля се да служиш добре на народа ни.
Това е всичко, което искам, татко.
Той отказва да говори с мен.
Съжалявам.
Снощи мислех, че е последната ми нощ.
Но?
Когато брат ми стане вожд,
ти оставаш мъж на жена му.
Семейството трябва да е единно в името на племето.
Не. Като знаеш какво искаш, го правиш.
Не искам да съм вързана за мъж.
Още не е късно.
Говори с дъщеря си, прости й.
Умолявам те.
Не, няма.
Категорично не.
Като бях дете, един от старейшините си счупи гръбнака
и жена му повика друидите. - Друидът, който дойде,
използва врабче гнездо, заешки кости и пера от врана,
движеше ръцете си над тях, а като свърши,
старият Руган излезе от шатрата си, сякаш нищо не е било.
Той върна времето назад.
Направи всичко както беше преди.
Помоли се на слънцето,
то се върна назад по небето и денят започна отначало.
Денят започна отначало. Ето така го направи.
И моята Ислийн ще се зададе оттам, сякаш нищо не е било.
Сега разбираш ли? Разбираш ли какво ще направим?
Да, татко.
Днес ще носиш вожд.
Сега доволни ли сте? - Следвай другите.
Ще пристигнем по залез-слънце. - Вие, друидите,
си мислите, че сте като вятъра,
като земетресенията.
Но не сте, нали?
Как бихте могли да сте?
Виждаш много ясно.
Боговете са ти дали проницателни очи.
Гледай много внимателно.
Вижте могъществото на Рим!
Моля те, Сулис.
Чуй молбата ми, върни хода на времето.
Изпрати ни я жива и здрава,
изпрати ни я свободна.
Моля те, Сулис.
Чуй молбата ми, върни хода на времето.
Изпрати ни я жива и здрава, изпрати ни я свободна.
Моля те, Сулис, чуй молбата ми.
Земя, приготви се да приемеш нашия брат,
когото връщаме при теб като дете,
пречистен от земните си грижи, пречистен от гордост и тъга.
Кажи ми какво е написано.
Ти беше Пеленор - вожд на кантиите, избран от боговете.
Боговете взеха обичната ти жена.
Сърцето ти беше против,
но ти се подчини на боговете.
В теб нахлу мрак.
Мрак, който разстла върху децата си.
Беше сломен.
Сломен баща, сломен вожд.
Изпълних волята на боговете!
Какво друго казват руните? Какво друго?
Това е всичко. - Не...
Аз бях повече от това! Повече!
С толкова ще отидеш отвъд.
Не!
Кера!
Прости ми.
Не знам как...
Но ако твоята вяра е истината,
ще се срещнем в отвъдния свят.
Спря, нали?
Боговете спират слънцето.
Ислийн, тук съм, ела! - Стига, моля те!
Чувам я, близо е.
Сулис, моля те.
Чуй молбата ми, върни хода на времето.
Умолявам те, Сулис! - Не...
Върни я жива и здрава, върни я свободна.
Къде сте, богове мои? Къде са боговете ми?
Коленичи!
От тази нощ насетне
ти си предводителката на кантиите.
Сега твоите очи ни водят.
Какво виждат?
Когато ми беше студено, ти ме топлеше.
Когато плачех, ти ме утешаваше.
Благодарение на теб
имам своето място.
И когато отново се превърнеш в дете, слабо и безпомощно,
аз ще те закрилям.
Ще те закрилям.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО