Добре си се справил, нумидиецо. Но искам да свършиш още нещо.
Аз съм Вит Аврелий - опцион от Осми легион.
Хващайте си пътя за Рим! - Сега вече е война.
Вчера проводих пратеник да преговаря с баща ти.
Размислил ли е? Знае ли изобщо, че си тук?
Спри да избиваш съплеменниците ми, и ще говорим.
Регните ще ви приемат тук, но само като съюзници срещу кантиите.
Вярваш ли на регните? - На омразата може да се разчита.
Бивакувайте тук. Ако не се върна до изгрев, идете при другите. Ясно?
Да, генерале. - Мътните да ме вземат!
Татко не беше у дома. Може да са го пленили.
Баща ти е мъртъв. Видях как го убиха.
Лъжеш! - Добре де, измислих си го.
Сама ще намеря римляните!
Предупреден си, Авъл Плавций. Изкупи вината си!
Сигурен ли си, че си готов за това, което ще намериш, Рим?
Готов съм. - Тогава да започваме.
Изглежда лъскав.
Лъскав или хлъзгав?
Като новородено бебе.
Нашето бебе.
Аз тръгвам. - Изчакай още малко.
Той каза да чакаме до изгрев-слънце.
Ако се върне и ни няма, няма да е доволен.
Да изчакаме още минута.
Една минута.
Чу ли вълците снощи? - Вълци ли, Децим?
Духове, които ни предупреждават да се махаме от тази мъртвешка земя.
И с право.
Кого чакахме? - Какво?
"Забравих."
Забравих. - Генералът, тъпако. Какво ти става?
"Къде отиде генералът?"
Къде отиде генералът? - Знам ли, не каза.
Добре ли си, друже? - "Само ми се доспа."
Само ми се доспа. На теб не ти ли се спи?
"Сега, като каза..." - Сега, като каза.
Едно... две... три.
Мориган?!
Отдавна не съм те виждал.
Какво правиш с тези дръвници?
Дума да няма. И аз не бих имал вземане-даване с тях.
Но са трудни времена.
БРИТАНИЯ
Вече няма връщане назад.
Кантии!
Римляните са отново тук.
Преди да дойдат снеговете,
ще натирим тези псета обратно в морето, откъдето са дошли!
Привет.
Остави това! Веднага! - Чакайте...
Глух ли си?
Кой си ти? - Минаващ странник.
Какво правиш? - Минавах оттук случайно...
Но видях, че имате храна.
Първо смятах да я изям, докато спите,
и да офейкам, но после размислих,
хрумна ми по-добра идея и останах.
Този вариант е много по-опасен, но потенциалните ползи са огромни.
Разбирате ли?
Да го заколим и да тръгваме. - Може да е ценен.
Смърди на умряла камила. - Може да знае разни неща.
Вярно е. Напълно е възможно да знам.
Я си затвори плювалника!
Мило получи пет таланта за онзи шпионин.
Ама беше шпионин, а този е миризлив келт.
Собствено, не съм келт.
Но нищо. Знам, че си приличаме.
Ще ни забави. - Но това са пет таланта.
Защо не оставите боговете да решат? Нали имате богове?
Хвърлете жребий. Ето, ще ви дам монета.
Римска е. - Да. Всъщност е твоя.
Окрал си ме?! - Докато спеше. Съжалявам.
Гръм и мълнии!
Дай да решаваме въпроса. - Избирай.
Ези. Не, тура. - Тура е какво?
Убиваме го или не? Кое е по-добре?
Може ли аз да избера? - Млъкни, бе!
Ези - остава жив. Тура - убиваме го.
Тура. - Не е нужно да избираш.
Нали каза да избирам? - Хайде хвърляйте вече.
До две еднакви? - Не е честно!
Ти не се меси.
Хвърляй пак.
Дай на мен. - Работата се проточи.
Ези.
Стига де!
Добре... Вече последно.
Кой си ти?
Татко...
Защо отиде при римляните?
За да спася нашите хора.
Предаде вожда заради неколцина роби?
Ако е предателство, защо не му каза? - Признай, че го правиш напук.
Обвиняваш го за участта на майка си.
Нека съм злопаметна и безразсъдна, и въпреки всичко ти не си му казал.
Искаш ли да ти кажа защо?
И двамата знаем, че ще отиде при друидите,
а те ще те одерат жива. - И двамата знаем, че го заслужавам.
Те са непогрешими и са гласът на боговете.
Затова ли кастрира мъжа, когото ти бяха избрали?
Въпреки това изпълняваш волята им.
Амина е коварна и властолюбива.
Ожених се за нея заради племето си. За тях бих жертвал всичко.
Както изглежда и ти за своето.
Благодаря. - За какво?
За тези думи, за това, че спаси живота ми и че не ме издаде.
Отскоро си тук, а вече имам куп дългове към теб.
Надзираваш, а?
Въпросът е кого.
Ще ти дам един съвет. Дръж мъжа си под око.
Ти наистина не вярваш на никого, който не е откърмен от майка ти.
Признавам. Вярвам на кръвните си роднини и понякога на жена си,
но никога на гал.
Не сме те забравили,
но в момента имаме по-сериозни неприятности.
Благодаря за информацията, но не си дошъл затова, нали?
Дойде, защото те призовах.
Как си ме призовала? - Не се прави, че не знаеш коя съм.
Ти си Ания - племенница на заклетия ни враг Антидия.
Ама ти наистина не знаеш, а?
Но и пророчеството не го предполага.
Пророчество ли?
Ания е земното ми име,
но всъщност съм нещо друго, нещо много по-могъщо.
И коя си? - Брена.
Богинята на войната?
И на сънищата, и на кладенците. Знаел си, нали?
Виж, уморен съм. - Брена има четири изражения -
вода, огън, вятър, земя. Аз съм земната й форма.
Мислех, че съм пленил високопоставена регнийка,
а то било безсмъртна богиня. - Предречено е.
В пророчеството ли? - Да.
Трябва да се съвокуплим.
Според пророчеството Брена ще бъде спасена
от златокос простосмъртен
и заедно ще създадат пантеон,
който ще властва на небесата хиляда години.
Разбирам.
Това е съдбата ти. Боговете ти оказват чест.
Майка ми Дану ще изпрати благоденствие
на теб и племето ти за вечни времена.
От мен да мине тогава.
Помощ!
Помогнете ми!
Помощ!
Вдигнахме лагера и вървяхме на север през гората,
когато попаднахме в засада. Изведнъж ни обградиха.
Колко бяха? - Поне две дузини.
Колко души загубихме? - Не мисля, че някой оцеля.
Освен теб.
Кога стана това?
След изгрев-слънце или малко по-късно.
На 9 мили оттук? - Горе-долу.
Не казвай на войниците, преди да се върне генералът.
Имало е схватка, разделили сте се и си се върнал.
Разбрано? - Разбрано.
Помогнете му да се измие и му дайте вино за болката.
Благодаря, префекте.
Авъл, къде си, мътните те взели?
Проклятие!
Добре ли си?
Не мога да спя. Затворя ли очи, виждам Ислийн и Кейт сам-самички.
Знаеш ли аз как заспивам? Представям си,
че пикая в черепа на този кучи син.
Може да пробвам.
Ти!
Ела насам.
Какво си говорехте с любовника ти?
Нищо.
Малоумен ли ти изглеждам? Кажи ми какво каза.
Нищо.
Опала, любовчията.
Моля те... - Изправи се!
Имай милост. - Ще се отнасяш почтително!
Ей!
Командире, този роб нападна Тиберий.
Вкарайте го вътре.
Интересно ми е да разбера защо се върнахте отново.
Тук, където лежат костите на непогребаните ви предци,
а душите им са обречени да бродят вечно.
Та кой би искал повторение на това?
Моите предци са в семейната гробница в Сицилия.
И все пак, миналия път не мина особено добре.
Тогава самата природа ви наказа.
Силна буря унищожи корабите ви и издави войниците.
Било е лош късмет, няма да се повтори.
Както кажеш, Децим.
Откъде знаеш името ми? - Ти си Децим Сент от Сицилия.
Семейството ти гледа кози, но ти ги недолюбваш
и си се цанил за войник.
Кой ти каза?
Той, докато ти сереше.
Не съм! - Спокойно, Фило от Рим,
който не знае кои са родителите му
и е израснал в къща, пълна с леки жени.
Децим смята, че и майка ти е била сред тях,
но няма доказателства.
Какво?! Майка ми не беше лека жена.
Нима? Близко е до ума. - Майната ти!
На мен ли? Майната ти и на теб, и на майка ти!
Момчета, недейте, нали сте приятели. - Повтори го!
Затвори си... - Не го повтаряй.
Нямаш доказателства, че майка му е била лека жена.
Никакви доказателства.
Слушайте ме много внимателно.
Ще ви покажа нещо.
Виждате ли това камъче? То е много специално.
Нарича се "Голямото камъче".
Хубаво е, нали? - Много. Съвсем гладичко.
Продължавайте да го гледате.
Как се чувствате? - Спокоен. Щастлив.
Голямо камъче. - Голямо камъче...
Отлично. Много добре.
А сега ето какво ще направим.
Първо ще ме развържете.
А после всички ще пътуваме заедно като приятели.
И ще ми покажете лагера си.
Какво ще кажете? Договаряме ли се?
Защо нападна центуриона?
Отвътре ми дойде. - Просто така?
Нашите мъртви ще ви видят и вие го знаете.
Знаеш ли какво виждам в очите ти? Страх.
Ти какво виждаш в моите?
Щом питаш...
Да видим.
Току-що ми даде идея.
Проклети да са нашествениците!
Смърт на нашествениците!
Кейт...
А сега да видим тези очи по-отблизо.
Вижте го размирника.
Ще ни разменят за откуп. Един жив римлянин струва пари.
В Галия предложихме хиляда таланта за пленен войник.
Изпратиха ни сърцето му на дървен поднос.
Тогава защо още сме живи? - Защото искат информация
и ще направят всичко да я получат.
Трябва на всяка цена да предотвратим това.
Мога да го направя.
Не бива да имаш никакви колебания.
Не се страхувам - в нито една битка, на нито едно бойно поле.
Пред всеки мъж, колкото и да е силен,
все някога се появява река, която не може да премине.
Отрежи ми езика.
Нямам нож.
Ако някога се върнеш в Рим, ще кажеш ли на жена ми и децата ми?
Ще е първата ми работа.
Щяхме да убием Веспасиан. Теглихме жребий.
Това вече не е важно.
Опозорих легиона си. - Не си.
Смелостта ти сега изкупва вината ти.
Ще умреш с чест.
Благодаря ти, братко.
На приятеля ми не му се говореше днес.
Но на теб ти се говори?
Не. - Е, ще видим.
Ранен ли си? Къде са стражите ти?
Не се ли върнаха? - Не.
Къде е Веспасиан? - Мъртъв е.
Разузнавачите били нападнати от засада.
Избили са ги.
С изключение на един. - Кой?
Войник, който разправя някакви небивалици.
Засада или метеж - все едно, другите са убити.
Какво е това?
Дреболия.
Къде беше, дявол го взел? - Оставих те за пет минути...
Какво става? - Ходих при друидите.
Колко кораби?
Наистина ли нищо няма да кажеш?
Как е дъщеря ти? - Какво?
Хубавата... Червенокосата.
Тя дойде при нас.
Предай й много поздрави от генерала.
Татко!
Ти знаеше ли за това? - Не, татко.
Кажи ми, че римлянинът лъже.
Иска да ни хвърли прах в очите, нали?
Истината казва.
Презираш ме още от дете,
но любовта ми прогони омразата ти и вечното ти непокорство.
Сега осъзнавам, че не е било любов, а слабост.
Наредих да повикат Веран. Друидите ще решат съдбата ти.
Животът ти и душата ти са в техни ръце.
Оставяш ме на произвола?
Сама си го причини, за да си като майка си -
път, който си планирала отдавна.
Грешиш, татко. Не те мразя.
Добър човек си, но вярата те заслепява.
Не презирам теб, а друидите.
Казваш го, за да ме засегнеш още повече.
Казвам го, защото е истина.
Нека дойдат тук. Нека ме заклеймят.
Докато разкъсват плътта ми, ще правя като нея -
с поглед ще ти показвам, че за теб нямам вина, нямам омраза,
нямам страх от слепия им безсмислен хаос, който наричаш справедливост!
Стража!
Знай следното. Каквото и да решат друидите,
за мен си мъртва.
А ти знай, че каквото и да решат друидите,
аз те обичам, както те обичаше и тя.
Я, каква изненада.
Следващата дума ще ти е последна.
Честно ти казвам, ти си най-добрият приятел на света.
Нищо подобно, ти си най-добрият.
Слушай, ти беше прав. Майка ми беше лека жена.
Но все пак ти е била майка, и това е важното.
Благодаря, Децим. Трогваш ме.
Изглежда генералът ви се е завърнал.
Вдъхнете.
Благодаря, приятелю. Прекрасно е.
А сега ще се концентрираме в кръга,
защото е важно.
Продължавайте да гледате.
Ето плана. Слушате ли?
Целите сме в слух. - Чудесно.
Ще изчакаме да се стъмни, после ще ме вържете пак
и ще ме заведете в лагера,
в шатрата на генерала.
Лесна работа.
Да. Аз съм шпионин и имам важни сведения.
Какво искаш? - Коя е тази?
Трябва да ми помогнеш. - Върви си, зает съм.
Тя ме плаши. - Махай се!
Спокойно, не е опасна. Седнете, всичко е наред.
Концентрирайте се в кръга.
Какво виждате?
Какво стана?
Проклятие!
Останете... тук.
Върни ми го веднага. - Не се приближавай.
Играеш си с огъня.
Нуждая се от помощ. - Дай ми го.
Не се приближавай! - Върни ми го.
Силата на този камък е твърде тъмна, за да я разбереш.
Дай ми го.
Какво направи?!
Нима ще разпориш едно момиче, за да си вземеш камъка?!
Имаш ли представа срещу каква сила съм изправен?
Лока не си играе! - Ако ти стиска, давай!
Баща ми е в лагера. Видях го.
Осакатиха го жестоко. - А, не.
Ще ти върна камъка.
Трябва да измъкна татко оттам, преди да го убият.
Моля те, помогни ми. - Да му се не види!
Трябваше да ти прережа гърлото още първия път.
Моля те.
Момчета, промяна в плана.
Защо?
Ще ви разкажа една история за мой стар приятел.
Приятел от най-нажежените дълбини на преизподнята.
Казва се...
Казва се Пуика.
Помниш ли войника, който донесе посланието?
Когото зарови жив ли?
Куриерът ми. Изпратих го с отговор.
Изглежда си е изпълнил задачата,
защото като отидох на мястото, нашите приятели ме очакваха.
Говорихме, отправих им предложение. В замяна на... нещо.
Какво им предложи?
Единственото, на което природата държи - сигурност.
А те какво ти предложиха?
Единственото, на което държа аз - победа.
На каква цена? - На текущата,
която в тази война е абсолютно всяка.
Направил си грешка.
Премерен риск.
Войниците са достатъчно уплашени, мислят, че воюваме с духове.
Едва се справяме с бунтовете.
На ръба сме, а ти си хукнал да си играеш на духове и таласъми.
С теб се познаваме отдавна.
Ти си най-добрият ми приятел.
Не поставяй пак авторитета ми под съмнение, да не съжаляваш.
Разбра ли?
Тъй вярно.
Знаеш ли каква е била грешката на Цезар?
Мислел е само за укрепления, валове, численост...
За военната тактика.
Но не можеш да победиш тези хора, воювайки с воините им.
Побеждаваш ги, като воюваш с боговете им.
Тях трябва да убиеш.
Някой приближава!
Май имаме посетители.
На позиции! - Свирете тревога!
Какво...
Назад!
Всички ние сме духове.
Всеки един от нас.
Ние сме мъртвите.
Ние сме мъртвите!
Чародейство! Нямаме работа тук.
Той е проклел всички ни.
Трябва да се върнем у дома.
Номерът мина. Сега е моментът.
Тръгвай, бързо.
Къде съм?
Какво е това?!
Нататък се оправяй. - Какво?!
Каза да те вкарам в лагера. Аз трябва да свърша нещо.
Вие ни доведохте, вие ни измъкнете!
Татко, аз съм. - Кейт?
Тук съм.
Изчакай малко.
Къде отиваш? Внимавай.
Не, няма време. Бягай с баща си, спасявайте се.
Ела. - Побързайте.
Той ни навлече това! Прокълна всички ни!
Генералът! - Отдръпнете се!
Който не иска да види дома си отново,
да излезе напред и да ме прободе.
Или пък... всички заедно.
Хайде.
Страх ли ви е?
Боговете ни ни закрилят, а аз закрилям вас.
Вашият генерал Авъл Плавций - римлянин като всички вас.
Не мъже!
Не уплашени деца!
А римляни.
Връщайте се в шатрите.
Веднага.
Изпълнете заповедта ми.
Ти си жив, татко!
Къде е Ислийн? Добре ли е?
Добре ли е Ислийн?
Да, татко.
Слава на боговете.
Ислийн те е изпратила, нали?
Да.
В безопасност сме.
Викат ни.
Могъщи Лока...
Ние се надигаме.
Гласовете бяха ясни.
Готови ли сте да изпълните волята на боговете?
Ако обичта към майка ми гневи боговете, те не са мои богове.
Ти взе много важно решение.
Сега е ред на боговете.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО