PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Dobrá.
- Bereš si polštář? - Polštář?
Ano, polštář na sedátko v lodi,
aby si člověk při dlouhém veslování nepřeseděl prdelouch.
Já si ho beru. Mám ho vzít i tobě?
Ne, já si polštář neberu.
Ne?
Ne že si to rozmyslíš a budeš prstíčkem prosit o můj.
Ne, díky.
Já náčelníka Orma nechápu.
Myslela jsem, že jste s nájezdy skoncovali.
Nájezdy jsou náš hlavní obor podnikání.
Jsme přece vikingové.
To je uhozené, pokud je naším oborem bodat lidi mečem, znásilňovat a drancovat.
To je jak někdy v roce 770.
Trpíme nedostatkem, všechno šlo na to umění.
- Jinak to nejde. - Nevadí ti to.
Jistě tě nemusel přesvědčovat.
Nemůžu přece sedět doma, když všichni budou na výpravě.
To není… hodné ctnostného muže.
Nedělej, že jde o čest.
Ve skutečnosti se nemůžeš dočkat, až zase vyplujete.
V každém případě mi budeš děsně chybět.
- Jasně. - Jo.
Neviděla jsi mou přilbu?
Ne, vždyť nosíš jen čepice.
Ne, do bitev chodím se svou oblíbenou helmou.
Co dalšího bych si měl zabalit?
Už jsem dlouho na žádné výpravě nebyl. Skoro jsem zapomněl.
- Nikdy jsi na výpravě nebyl. - Ale ano, několikrát.
- Ne. - Ano.
Ale už je to tak dávno, že jsi na to asi zapomněla.
Nevadí, že jsi zapomněla na detaily.
Člověk si nemůže pamatovat všechno.
To bych si pamatovala.
Ale možná tehdy teklo příliš krve, toho násilí na tebe bylo příliš,
vzpomínky jsi uložila hluboko a mozek ti k nim odpírá přístup.
- Ne. - To je zcela přirozený mechanismus.
Možná bys měl zůstat doma, když tu přilbu nemůžeš najít.
Možná to tak bude lepší pro všechny.
Á, tady je.
- Ano. - Ano.
Napadlo tě někdy, že bych třeba chtěla jet i já?
Ty? Na výpravu?
Vždyť nerada jezdíš lodí.
Pořád mi vykládáš, jak moře nenávidíš.
To je vedlejší, Arvide.
Je fajn, když mi to někdo nabídne, když se se mnou počítá,
když nejsem vzduch.
Jasně.
- Takže chceš jet s námi? - Ne.
Musíš se producírovat s tím náhrdelníkem z gigaptáků?
Jak se asi budou cítit muži na lodi?
- To nevím. - Nicotně.
Je to polibek smrti pro jejich sebevědomí.
Takže si ho mám sundat?
Pokud jde o mě, klidně si ho nech.
Já o své sexualitě nepochybuji.
To ti přeju.
Já totiž vím, že na velikosti vůbec nezáleží.
Jak vždycky říkám:
nezáleží na velikosti lodi, ale na plánu oceánu.
Ano, to už jsi říkal mnohokrát.
Ano, protože to je pravda.
- Dobře. - Čistá pravda.
Někdy bys s námi měla jet. Frøya jezdí pokaždé a moc ráda.
To se nikdy nestane.
Možná bys pochopila, o co tam ve skutečnosti jde.
Možná bys sis toho začala víc vážit.
Jste vikingové. Máte nejlehčí práci na světě.
Sednete na loď a pícháte do lidí mečem.
Jednodušší už to být nemůže.
- Ve skutečnosti je to dost náročné. - Ne.
Ano, dobří lidé, nadešel čas pro další výpravu.
A za mé nepřítomnosti budete poslouchat nejvýše postaveného muže,
Rufa.
Rufa?
Vždyť je to otrok.
Ano, to je pravda, byl to otrok.
Teď je uměleckým ředitelem nejúžasnějšího projektu
na tuto stranu od hada Miðgarða.
Předpokládám, že břemeno ponesete společně,
ale pro jistotu jsem Rufovi dojednal asistenta.
Sturlu Kostimlata.
- Nechceš říct několik slov? - Děkuji.
Je mi ctí, že mám řídit vaši vesnici.
Velké díky, Orme, za tuto důvěru.
Když jsem teď mocným mužem,
budu nejprve požadovat svůj plášť od toho, kdo jej ukradl.
Tamten.
Jo.
Všichni mě ještě dobře neznají, a tak bych se rád představil.
Říkají mi Rufus,
ale mé celé jméno zní Rufus Theodosius Claudianus.
Jsem herec,
s diplomem ze Školy múzických umění v Římě.
Strávil jsem tam tři roky.
Fantastické tři roky,
kdy jsem se učil od nejlepších v oboru.
Mohu uvést některá jména.
Claudio Elo, Flavio Piginius, Enrico Noiosos.
Tolik velkých umělců nám předávalo své vědomosti.
Jsem za to neskonale vděčný.
Řekl: „Máš dar. V sobě. Chci vidět, co máš v sobě.
Vidím, že jsi velký umělec.“
A pro mě to byl skutečně… skutečně mimořádný okamžik.
Herec totiž musí předávat emoce, rozumíte?
A klást si otázky.
A jejich interpretaci musí nechat na publiku.
My, kteří tu zůstaneme, se postaráme, aby naše hlavní město kultury
bylo v prvotřídním stavu, až se Orm s barbary vrátí.
Dobrá, přátelé!
Ano, bravo!
Krásně řečeno, Rufe.
Da capo.
Ne da capo. To je něco jiného.
Hej, mohl bys pomoct svému náčelníkovi?
Jen…
Děkuji.
Tříska!
Loki!
Řekni lidem, ať si při nastupování dají pozor.
Zadřel jsem si obrovskou třísku.
To není zrovna příjemné.
Inu, inu, inu.
Je čas na další nájezd.
Je načase, abych znovu tasil svůj starý meč.
Moře dává a moře bere.
A tentokrát…
si moře bere můj meč.
Arvide. Frøyo.
Co to je?
Ty rohy na tvé přilbě.
Jsou jen na ozdobu,
nebo na ně budeš napichovat lidi nebo tak něco?
Je to nejnovější móda.
Nemůžeš chodit s rohy na přilbě. Je to směšné.
- Protože jsi takový fashionista? - Jo, nebo… Jo.
Potom asi víš, že v módě jde o riskování,
experimentování,
o smělost, a zároveň je třeba nosit něco, co ti je příjemné.
Kdybych měla na přilbě takové rohy, příjemné by mi to nebylo.
- Mně taky ne. - Frøyo, ty ses snažila, ale Arvid…
- Co je tohle? - Co máš na mysli?
Tomu chybí koncept.
To je oděv starce.
Bojíš se riskovat, až z toho bolí oči.
Zariskuj.
- Dobře. - Tak jo.
Přilba je prostá pokrývka hlavy, že?
Ano.
Ale když přidáš další materiál, třeba rohy,
je z toho něco nového.
Už to není jen přilba.
Je to něco většího, vypráví to nějaký příběh a o to v módě jde.
Uvidíme se na lodi.
Tohle ti garantuju:
rohy na přilbě, to se nikdy nechytne.
Kdepak.
- Nevypadá jako viking. - Ne.
Ne.
Ano.
Vypadá stabilně a bezpečně.
- Měla by být v pořádku. - Ano.
A teď ji čeká pořádná plavba.
Už jsi byl na mnoha výpravách?
- Jo, pár jich bylo. - Ano.
Dá se to tak říct.
Tohle místo jsem pro někoho držel.
Držel jsi místo? Pro koho?
Pro někoho.
Pro někoho? Znám tady všechny. Pro koho?
Ragnare?
Je tak důležité sedět s Ragnarem, že nemůžeš sedět s náčelníkem,
který tu je nejdůležitější?
Ne, to vůbec ne. Jen tady zůstaň.
Myslím, že Ragnar si najde jiné místo a…
- My totiž většinou sedíme spolu. - Sedíte spolu.
Ano, ale neuškodí, když se vším trochu zamícháme.
Na lodi se nesmí tvořit uzavřené party.
Třeba tu vzniknou nová, silná přátelství.
Spíš se musí respektovat, když někdo někomu drží místo.
Ne, jistě, najdu si místo jinde.
Výborně, takže dohodnuto.
- Dohodnuto. - Ano.
A až budeme na moři, mohli bychom si místa vyměnit.
- Nebo taky ne. - Což takhle improvizovat?
Já myslím, že si místa vyměníme co nevidět.
Ne, já myslím, že všichni zůstaneme na svém místě.
- Zaimprovizujeme. - Nebo to rozhodneme teď.
Na pravoboku někdy člověk dostane pěkně do těla.
Ne, já mám polštář.
Nazdar.
Jo.
Chci, abyste postavili toto.
Říká se tomu výkres.
Tady budou vystupovat herci.
Říká se tomu jeviště.
Publikum bude sedět tady na lavicích.
- Postupně se zvedá. Nahoru. - Nahoru, dobře.
To kvůli zvuku z jeviště a akustice.
Tyhle vrstvy znamenají, že řady se postupně zvedají.
Budeme je muset vyztužit několika nosníky.
Ano, to je tvoje parketa… Zakreslil jsem tu dva vstupy.
Ale kdyby to šlo, udělej ještě jeden.
To záleží na statice stavby, ale nějak to vymyslíme.
Dobrá.
Je ti vše jasné?
Ano, vypadá to dobře. Žádný problém.
Prý mu to je jasné. Výborně.
Mějte na paměti, že očekávám velkolepé výsledky.
V tom jsem zcela nekompromisní.
Samozřejmě.
Dobrotivý Ódine.
To jsem jediný, komu tady je šoufl?
Asi ano. Co máš za problém?
Trápí mě
studený pot, nevolnost, nepříjemné pocity, zvracení.
Máš mořskou nemoc. To je na první výpravě normální.
Byl jsem už na mnoha výpravách, tím to nebude.
Víš, co je teď nejdůležitější?
Aby ses nedíval na obzor.
- Aha. - Jo.
A napij se teplého kozího mléka.
A pak si lehni někde uprostřed lodi.
Zavři oči.
- A… - A vyvažuj pohyby.
Jo, pohybuj se proti pohybům moře.
To je jediná věc, která pomáhá. Věř mi.
Dobře.
- Kozí mléko? - Ano, kozí mléko.
Celkem špinavá práce, že?
Jo, co jsi nám zabavil nářadí, musíme hrabat holýma rukama.
Inu, pro umění se musí trpět.
Tak už to je. Pokračujte v dobrém díle.
Jdi do prdele, zkurvenej otroku!
Chytré, velmi chytré.
Ukaž jim, co se stane tomu, kdo se postaví uměleckému řediteli.
Vidíte?
Stane se tohle!
Vemte si z toho ponaučení.
Poslyš…
Nechci ti mluvit do toho, jak děláš svou práci,
ale čekal jsem spíš něco jako facka.
Dobře.
Nebo ohýnek na předloktí nebo tak něco.
Takže příště, než někomu rozlouskneš hlavu,
bude lepší, když se se mnou poradíš.
Ano?
Výborně.
Bezva pokec.
Vidíš ji? To je Severka.
Ta hned pod Severkou,
ta malinká, té říkám Puntík.
Vypadá totiž jak puntík.
Co tvůj manželský život?
- Ale jo, dobrý. - Jo?
Teda představoval jsem si ho trochu jinak.
Člověk musí dělat fůru nudných věcí.
A pak tady jsou všechny ty citové záležitosti.
Jo?
Jo, že ti dva k sobě něco mají cítit,
aby je bavilo být spolu.
Takhle jsem o tom nikdy neuvažovala.
Já rád,
že jsem zas mohl vyrazit na výpravu.
- Jo. - Jo.
Zvláštní, že jsme spolu byli na tolika výpravách, a přitom jsme si nikdy
pořádně nepopovídali.
Asi jsem vždycky byl
trochu nesmělý.
- Ba ne. - Myslíš.
Ano.
Jsi nesmělý. Ano, je to tak.
- Jen trochu. - Je to tak.
Dobré ráno všem.
Nazdárek.
- Jak se jmenuješ? - Sebastian.
To je krásné jméno. Já jsem Charile.
Jsem nastydlý. Mám červený nos.
Chce se mi kýchnout.
Bože můj.
Charlie je vážně jediný člověk,
který umí těmto chudým nemocným dětem vrátit úsměv.
Jejich nemoc jako kdyby zmizela s ranní mlhou.
Země! Na obzoru země!
Lidi, vstávat. Vidím zemi.
Je vskutku pro naši obec požehnáním.
- Přijdeš i zítra? - Samozřejmě.
Dělám sice dobrovolníka v útulku pro zvířata,
ale budu taky každičký den.
Výborně. Ty děti tě opravdu mají moc rády.
Já je mám taky rád. Ale dnes je velký den.
Oslavuji ukončení své dobročinné sbírky.
Konečně máme dost peněz, abychom postavili pořádný špitál
pro tyto chudé děti.
Ach, Charlie.
Hodnotit lidi je mi z duše protivné,
ale jsi vážně nejhodnější člověk, jakého znám.
Zřejmě jsi nejhodnější člověk v celé Británii.
Děkuji mnohokrát, jsi velmi laskavá.
Dělám, co můžu.
- Na shledanou. - Bůh ti žehnej.
Teď nesmíte dát najevo strach.
Pamatujte, že nic není víc sexy než sebevědomí.
Na mě nekoukej. Je to tvůj manžel.
Je to i váš náčelník.
Jo, ty máš ale dvojitou dávku: je tvůj náčelník i manžel.
Arvide, ty jsi v podstatě takový vůdce bojovníků.
Neměl by ses o to postarat?
Ne. Orma zachraňovat nebudu. To moje práce není.
Díky, že jste přišli v tento velký den.
Mé srdce plesá radostí.
Začalo to jako sen.
Učinit svět lepším pro ty, jimž štěstěna tolik nepřála.
A úradkem Božím se nám to myslím podařilo.
Orme!
- Na děti. - Na děti.
Společnými silami jsme vybrali víc peněz, než jsme si mohli přát.
Peněz, za něž postavíme nový špitál,
který děti tak dlouho potřebovaly,
ale také jim poskytneme drahocenné vzdělání.
- Samozřejmě bych to nedokázal… - Promiň!
…bez vás.
Byli jste úhelným kamenem všeho, co jsem činil.
Co se děje?
- Kde je amfiteátr? - Tady.
Jediné, co jsem zatím nedořešil, je opona,
ale asi už vím.
- Povídej. - Dáme tam chňapku na hrnce.
Ta bude dost těžká a dá tomu fazónu.
Nebude to super?
- Ano, to je super. - Rozhodně.
Všechno dnes musí být hrozně moderní.
Ale stará dobrá chňapka je ideální. Jsem rád, že jsi pro.
Kde si představuješ, že budou na tomhle jevišti stát herci?
A kde mají podle tebe sedět diváci?
Nevím… To ještě musíme dořešit.
Nedozvíme se to, dokud to nevyzkoušíme.
Řeknu to takhle: kolik znáš lidí,
kteří jsou tak malí, že se tam vejdou?
Kolik znáš pidimužíků
tak malých, že se vejdou na ty lavice?
No ovšem!
Ten výkres jen zobrazoval, jak to má vypadat.
- Ano. - No jo.
Pane Ódine!
To je na můj účet, pánové.
Tu facku naprosto chápu. Moje chyba.
Znovu.
Dost!
Arvide, co to u všech bohů provádíte?
Jenom jsme…
Tahle je moje.
Do toho, Orme.
To zvládneš.
Orme, do toho.
To zvládneš.
Jsi nejlepší.
Do toho, Orme.
Orme.
Byla silná a rychlá.
Jako lasička.
Frøyo?
Nejen že nepřítel nebyl ozbrojen,
ale navíc dal všechny poklady do truhličky,
prostřel nám stůl a navařil.
Pro pána Thóra, nájezdy jsou hračka!
Potvrzuje se, že bohové náš obor podnikání schvalují.
Jen tak dál.
Budujeme tady baštu kultury.
A očekávám dokonalé výkony.
Rolníci.
Šup šup!
Podívejme.
Tady vás máme, pracujete pomalu a prostě.
Je to hezké, že?
- Co myslíš ty? - Podle mě je to celkem dobré.
„Celkem dobré“?
S tím ty se spokojíš?
Všem stačí, když je výkon „celkem dobrý“?
- Co ty? - Ano, myslím, že je to pěkné.
Víš, co si myslím já?
Já si myslím tohle.
Znovu.
Rufe, šila jsem to víc než týden.
Ano, a přesně to mě děsí.
Vyliž mi řiť.
Prosím?
Budem se snažit víc.
Výborně.
To je ale ošklivé vědro.
O co ti jde?
Musíme si určit hranice přijatelného.
I vědra musí být v Norheimu úchvatná.
Všechno se posuzuje podle detailů.
Nechci uměleckého ředitele rušit,
ale spousta lidí se ptá, kdy za všechnu tu práci dostaneme zaplaceno.
Já u sebe nemám jediný dinár nebo jakou měnou tady platíte.
A řekl jsem vám, že dostanete zaplaceno, až se Orm vrátí z výpravy.
Přestaňte dotírat.
Doufejme, že se neztratí na moři nebo tak něco.
- Kvůli tobě. - Jak to myslíš?
Že si k tobě lidi přijdou pro peníze,
a hladový člověk umí být pěkně nabroušený.
Ale kdo ví, že ano?
Já tady mám Kostimlata, takže nemám obavy.
Jo.
Pojď.
Tak pojď.
Stůj! Kam jdeš?
Nedošly ti peníze?
Ano.
Bez výplaty pracovat nemůžu.
Bez výplaty?
Jsou pro tebe peníze důležitější než realizace mé vize?
Jo.
To nemyslíš vážně!
Řekni mi to do očí.
Peníze jsou důležitější než realizace tvé vize.
Pak jsi tady z nesprávných důvodů.
Bez problémů si vystačím sám.
Možná mi bude líp.
Překlad titulků: Miroslav Pošta