VÅR BERÄTTELSE
Vi har rest långt och har genomgått många svårigheter.
Men till slut har vi funnit platsen där vi kan känna oss trygga...
tillsammans,
på andra sidan oceanen.
Det var inte så här jag mindes det.
Mor hade satt alla sina förhoppningar till huset där hon växte upp.
Det hade väntat på oss.
Där hade tiden stått still i över 30 år.
Det är nån där.
Du ser en klädhängare i spegeln, Sam. Var inte rädd.
Det här klivet är svårt.
Vi heter inte längre Fairbairn.
Från och med nu är vårt efternamn Marrowbone.
Samma namn som på huset som numera är vårt hem.
När ni har gått över gränsen finns inga minnen.
Vår berättelse börjar här.
Kommer han nånsin att hitta oss?
Vem?
Jag har gått över gränsen och verkar redan ha glömt.
Ingen kommer att störa oss mer.
Nånsin.
Vi intalade oss att vi var trygga.
Att även vi kunde få vara lyckliga.
Och att mors sjukdom hade försvunnit med resten av våra problem.
Mörkret vi hade lämnat bakom oss verkade blekna i sommarljuset.
Ingen kände oss.
Vi kunde vara fria för första gången.
Och vi skulle få en ny vän som skulle förändra våra liv för alltid.
Titta, Sam.
Det måste vara platsen som kallas Den röda häxstenen.
Det är en dödskalle. Vi vänder, Billy. Jag tycker inte om det.
Vem där? Vem vågar närma sig mitt hus?
Jag heter Sam Marrowbone. Det här är mina bröder Billy och Jack.
Och min syster Jane.
Du står på marken som tillhör Den röda häxan.
Ser du passagen till höger?
Du måste gå igenom den.
Om du är snäll får du komma in,
men om du är ondskefull
flyttas väggarna och stänger in dig för evigt.
Vågarna du passera?
-Nej, Jack. -Kom, Sammy.
Var tapper.
Väggarna rör sig. Vi ska inte vara här.
Du måste ha en god själ.
Det är halt här.
Hej, lille vän.
Kom närmare.
Jag heter Allie.
Är du Den röda häxans fånge?
Ja. Hon straffade mig för att jag gick in i hennes trädgård.
Jag tvingades vara instängd tills nån vågade gå igenom passagen och rädda mig.
Är det du?
Ta de här ekollonen som belöning.
De är små nu, men de kommer att växa sig stora och starka med vår vänskap.
De är magiska.
Nu när du är fri...
vart vill du gå?
I slutet av den oförglömliga dagen var Allie en av oss.
-Stanna där. -Varför det?
Det är så vackert. Får jag? Ställ er närmare varandra.
Är ni redo?
Ett, två...
Toppen.
Perfekt.
Vi började om. Vi glömde bort det förflutna...
och vi började ett nytt liv.
Ett tag trodde vi på det.
Men resan till Amerika hade tärt på mammas sista krafter.
Vi anade inte att det skulle bli vår sista sommar tillsammans.
Begrav mig i trädgården.
Jag har visat dig platsen.
Du måste fylla 21 år.
Håll er gömda till dess.
Annars kommer myndigheterna att ta dem ifrån dig.
Lova mig...
att ni håller ihop.
Vi ska alltid vara tillsammans.
Jag lovar.
Förbered en trygg plats...
ifall han hittar er.
I skåpet...till vänster.
Du ljög.
Du ljög i rätten.
Du har haft hans pengar hela tiden.
"Käre Jack!
Jag är ledsen att jag inte kommer att se dig växa upp.
Jag har inga krafter kvar.
Jane blir Sams mamma, som det var ämnat.
Säg åt Billy att inte låta ilskan förtära hans vackra hjärta.
Och du, min käre Jack, när tiden är inne
ska du öppna hjärtat och släppa in kärleken.
Du måste beskydda dem.
För evigt.
Din kära mor, Rose Marrowbone."
Inget...
Ingen ska nånsin
skilja oss åt.
Vi är en.
Säg efter mig.
Inget.
Ingen.
-Ingen. -Ingen.
Nånsin.
-Nånsin. -Nånsin.
Nånsin.
Vi är en.
Vi avlade vårt löfte och vi höll oss undan från omvärlden
tills jag fyllde 21.
Jack!
-Jack! -Jack!
SEX MÅNADER SENARE
JULI
Jag är trött på att vara instängd här.
Snart fyller du år.
Vi måste börja planera för din fest.
Advokat Parker var nere vid grinden förra veckan igen.
Snart behöver vi inte se honom mer.
Till jul är det annorlunda. Du ska få se, Billy.
-Billy! -Vad är det, Sam?
Jag hörde ett ljud bakom spegeln och skynket föll ner.
Gör nåt, annars kanske spöket kan se oss igen.
-Sluta bete dig som en barnrumpa. -Var inte rädd.
Spöket har varit borta i månader.
Ge mig den.
Scoundrel?
Kom och ät din frukost.
Det var nog det ljudet du hörde. Det var den stora råttan.
Sluta mata den. Den gräver hål överallt.
Ska hon svälta?
Du vet inte var den har varit. Du kan få rabies.
Hon biter inte mig. Vi är vänner.
Rabies är hemskt. Det kommer fradga ur munnen tills insidan ruttnar.
Då får jag slösa min sista kula på dig.
Då gömmer jag mig bakom spegeln och gråter så du aldrig kan sova igen.
De döda varken gråter eller skriker.
Säg det nästa gång du hör spöket mitt i natten.
Jack!
Inget slöseri och inget strunt.
Vi får se.
Hejsan.
Vi följer dig på kartan så du inte känner dig ensam.
Han har precis lämnat huset Marrowbone. Han cyklar genom skogen.
Det var en fågel.
Efter det går han genom tunneln.
Genom tunneln.
Sen går han ut ur tunneln.
Han går över bron.
Och sen...
Nu borde han se Allies gård.
-Säg: "Hej. Allie." -Hej, Allie.
-Hej, vi saknar dig. -Vi saknar dig.
Sen går han genom leran.
Sen cyklar han förbi åkrarna.
Han cyklar hela vägen upp.
Nu börjar han närma sig staden.
Han är nästan framme.
Han går in i den där affären.
Var försiktig, Jack.
Var tapper, Jack.
MOLLYS LANTHANDEL
Du kan inte ta mig.
För två veckor sen satte Neil Armstrong foten...
Jack! Jag trodde inte att du skulle komma den här veckan.
Det luktar underbart.
Tog du med en lista?
Aldrin gjorde först honnör för den amerikanska flaggan på månen,
efter det inspekterade han...
Hur mår din mor? Mår hon bättre?
Inte riktigt. Väderomslaget är jobbigt.
Det var tråkigt att höra. Hon kryar nog på sig snart.
Hälsa henne.
BIBLIOTEK
Varifrån kommer alla böcker?
De kom i fredags.
De är från ett bibliotek i Portland där jag brukade jobba.
Deras ogräs blir våra blommor.
Jag har saknat dig.
Förlåt att jag inte kom förra veckan.
Ingen fara.
Jag har boken du frågade efter.
-Tack. -Varsågod.
Hur går det för Sam? Behöver han en ny?
Hur kan han läsa så fort? Den här är på minst 300 sidor.
Jag saknar den lille krabaten.
Och Jane och Billy.
Det skulle vara enklare om jag kom förbi. Jag kan...
Kanske när mor mår bättre.
Hejsan.
Mr Porter.
Nå? Vad tycks?
Stiligt.
Minns du tjänsten jag pratade om i New York?
Parker och Jameson.
Betyder det...
Det betyder att de föll för min charm och jag fick jobbet.
Fantastiskt, Tom. Jag är så glad för din skull.
Hur som helst, jag råkade passera The Strand och...
Jag kunde inte låta bli att tänka på...
-...dig. -Vad är det?
Vi kan kalla det en donation till biblioteket.
Det är en förstautgåva. Den kan jag inte ta emot.
Jag önskar att du hade sett stället. Du skulle älska det.
Jag kan ta med dig dit nån gång. Har du varit i New York?
Jack Fairbairn.
Jag heter Marrowbone nu.
Vi använder min mors flicknamn.
På tal om det har de andra arvingarna äntligen avsagt sig äganderätten
och jag måste ha avgiften för ägarbytet. Jag kommer förbi imorgon.
Säg åt din mamma att ha en check på 200 dollar redo.
Hon är inte kry.
Det är nog bäst om jag tar pappren,
låter mamma skriva under och ger dem till er.
Jag måste verifiera signaturen.
Jag kommer imorgon. Kl. 12.00.
Hej då, Jack. Vi ses snart.
Jävla advokater.
Jag visste att den vesslan skulle ge oss problem.
Hur mycket har vi kvar av mors besparingar?
Knappt 50 dollar. Inte ens om jag sålde tusen kakor skulle det räcka.
Vad ska vi göra, Jack?
Jag vet inte, men om sanningen kommer ut särar de på oss.
Jack.
-Lådan. -Vi har den inte kvar.
-Jag kan hämta den. -Nej.
Vad ska vi annars göra?
Du lovade att vi aldrig skulle röra de där pengarna igen.
Snälla.
Jag gav dig många löften.
Jag kan hämta den, Jack.
Vi är rika!
Ja, Sam. Vi är rika.
Kom igen.
Jane, kom igen. Vad är det?
Det är blodspengar. Vi vet var de kommer ifrån.
Vi borde inte ens röra dem. Det vilar en förbannelse över dem.
-Jack... -Vi har inget val.
Porter kommer imorgon. Vi måste förbereda oss.
Det här går aldrig.
Det gör det.
Den måste se ut precis som mammas.
-Snälla. -Nej.
Det är mammas rum. Jag borde också få gå in.
Det är speglar här inne. Du kan inte gå in.
Snälla?
Vad ska vi göra med fortet?
Han ska inte komma in.
-Vad gör du? -Det är mammas smärtstillande.
Du kan ta livet av honom.
Det är bara i nödfall.
Han är här.
Alla vet hur planen ser ut.
Jag glömde låsa upp. Förlåt.
-Vad är det? -Mors besparingar.
Vi har inte hunnit växla in dem.
Det här är pund.
-Ja, 200 pund. -Och?
Pund är värt dubbel så mycket mer än dollar. Det borde täcka kostnaden.
Och mer därtill.
En check, sa jag.
Jag ska hämta nåt att dricka.
Jag vill be om en sista tjänst om det går bra.
Vår mor kan inte kliva ur sängen.
Hon tycker att det är förödmjukande att visa sig.
Kan jag ta upp pappren så hon kan skriva på?
Hon ska underteckna båda.
Strunta i lemonaden. Jag har inte hela dagen på mig.
-Vi måste underteckna båda två. -Båda?
Jag kan inte skriva likadant två gånger.
Han ser att de är olika.
Du måste göra det.
Nu. Vi har ont om tid.
Skriv på den andra. Skriv.
Jane, han är utanför.
-Jane, han är utanför. -Sluta, Jack.
Du hinner inte.
Snälla, mamma, ligga kvar i sängen.
Nej, mamma. Doktorn sa att du inte får gå upp.
Skriv.
Jag är nästan klar.
Mamma, du får inte gå ut.
Han kommer.
Nej, mamma. Ligg kvar i sängen.
Nu.
Jag måste gå till Porter. Jag kommer snart.
Förlåt, jag var...
Mår hon bra?
-Hon har inga krafter. -Jag visste inte att det var så illa.
Nu är det klappat och klart.
Marrowbone House tillhör från och med nu din mamma.
Jag är glad att vi kunde
avsluta det här innan nån upptäckte...
Du vet...
Det där med din far.
Vi är oerhört tacksamma.
Särskild för er diskretion.
Jag måste åka innan det börja regna.
Lycka till, mr Marrowbone.
Då så han: "Jag kom inte hit för en picknick, utan för en check."
Det var nära att jag gav honom lemonaden.
Förhala inte det oundvikliga.
Dags för ditt stora nederlag, käre broder.
Idag invaderas Alaska i det nordvästra territoriet.
-Räkna med nederlag. -Kom ihåg, modige soldat...
Det nordvästra territoriet har aldrig besegrats.
Förrän idag.
Sex!
-Det är kört. -Jack...
Vad blev det, Sam?
Sex!
Nej!
-Det gills inte. Den ramlade ner. -Det gills visst.
-Tyst, Sam. -Du dödade mina mongoler på det sättet.
-Det är sant. -Okej.
-Ledsen, Billy.
Eftersom tärningar på golvet räknas...
Billy!
-Du är en dålig förlorare. -Tärningar på golvet räknas.
Vad fick han, Sam?
Se efter, Sam.
-Ett. -Trist.
-Ledsen, Billy. -Vad visar den andra?
-Du verkar vara nervös. -Jag är inte nervös.
Ett!
Sex.
Det är bäst att du inte invaderar Brasilien.
Jack.
Jack! Spöket är tillbaka!
Till fortet.
Täck för speglarna innan han tar sig ut.
Stanna här.
Han lämnar oss aldrig.
Inte ens i döden.
Du tuppade av. Jag fick hämta hit dig.
Jag avskyr att bo med ett spöke.
Det är pengarna.
Hans spöke är tillbaka eftersom vi tog dem.
När solen går upp lämnar vi tillbaka dem.
Låt honom ta med dem till helvetet.
Hallå.
-Hej. -Vill du ha skjuts hem?
Nej tack, mr Porter. Jag kan ta bussen.
Mr Porter? Vad hände med Tom?
Jag insisterar.
Jag vill fråga dig en sak. De där Marrowbone-ungarna...
Hur väl känner du dem?
Vi är goda vänner.
De bekymrar mig.
De bor så isolerat och gömmer sig från resten av samhället.
-De gömmer sig inte. -Kom igen, Allie.
-Stackars Sam går inte ens i skolan. -De bor för långt borta.
Sam får hemundervisning. Jane hjälper honom och jag rättar hans arbete.
Det är bättre än ingenting.
Det är synd att han måste bo på det sättet på grund av sin far.
Jag antar att Jack har berättat om honom.
Jag vet att han var en elak man.
En elak man?
Minst sagt.
Jag har försökt att hjälpa dem.
Jag har lyckats skriva över huset på dem innan jag flyttar, men ändå...
Om sanningen kommer fram vet jag inte vad de har för framtid.
Du vet hur folk häromkring är.
Sam?
Sam, var är du?
Fortfarande rädd? Du måste lämna fortet förr eller senare.
Jag saknar mamma.
Det gör jag också.
Var är hon nu?
På en bra plats.
Jag vill träffa henne.
Jag tycker inte om att gömma mig här och att vara ensam.
Vi är inte ensamma.
Vi har Allie.
Jag ska visa dig en sak.
Ser du? Titta dit jag pekar.
-Ser du Allies gård? -Ja.
-Vad tittar vi efter? -Vänta.
Är det verkligen hon?
Vad säger hon?
Hon säger hej. Vill du prata med henne?
Vad ska jag säga?
Säg ditt namn så hon vet att det är du som pratar idag.
Kort, kort.
Kort, lång.
Hej, Sam.
Hon frågar hur du mår.
Jag mår bra. Hur säger jag det?
Kort, kort.
Kort, lång.
-Jag måste komma ut härifrån. -Det gör vi alla.
Jack...
Du har inte berättat mycket om din far.
Han var ett monster.
Sakerna han gjorde... De var ohyggliga.
Vi flydde hit på grund av honom. Vi var tvungna att komma bort från honom.
Är han kvar i England?
Han är död nu.
Han kan inte skada oss mer.
Jane?
Sam?
Jag är hemma!
Var har du varit?
-Ute. -Ute?
Ingen lämnar huset om det inte är absolut nödvändigt.
Din regel, inte min.
Jag känner lukten av hennes parfym varje gång.
-Märkligt. -Du vet vad jag menar.
Han kan inte vara här hela tiden. De älskar varandra.
Hon vet ingenting om honom, Jane.
-Frågar hon nånsin om oss? -Självklart. Ofta.
Vad säger du?
Jag tänkte väl det.
Du pratar för mycket. Det skapar problem.
-Nån är visst svartsjuk. -Tyst. Varför skulle jag vara svartsjuk?
-För att Jack har flickvän, men inte du. -Jag bryr mig inte.
-Har du kysst henne än? -Det har du inte med att göra.
-Tänk om hon ska bo här en dag. -Det skulle vara trevligare här då.
Du kan inte menar allvar, Jane.
Varför får jag inte bo med flickan jag älskar?
Löftet till henne, då? Betyder det ingenting för dig längre?
Jag gör mycket för att hålla er trygga.
Trygga? Berätta vad som känns tryggt med det här?
Vi är instängda här medan du kan göra vad du behagar.
-Tyst. -Okej.
Hon kanske ska flytta hit. Varför ska jag vara tyst?
-Tyst. -Billy!
-Klarar du inte av sanningen? -Ut.
Varför berättar du inte sanningen?
Jane! Rör mig inte.
-Stäng inte dörren. -Ut!
-Vill du att jag ska ge mig av? -Ut!
-Du behöver mig mer än jag behöver dig. -Gå!
Känns det bättre?
Huvudet sprängvärker.
Var snäll mot honom.
Han är som en fågel i bur, Jack.
Jag har Sam.
Du har Allie.
Han har ingen.
Mamma.
MONSTRET I BAMPTON HAR ÄNTLIGEN GRIPITS
Spöket.
Jack! En spegel!
Vad är det?
Sam har varit i mors rum.
Han säger att han såg nåt där.
I garderobsspegeln.
Han tror att han såg spöket.
En lögn vi sa till Sam så han inte skulle veta sanningen.
Sanningen är att vi lät en man dö och ruttna ovanför våra huvuden.
Vår egen far.
Han var en mördare, Jane.
-Han kom hit för att döda oss. -Vad är vi då?
Jag kan fortfarande minnas skriken de första veckorna.
Han verkade aldrig dö.
Är det så galet att tro att hans spöke finns där?
Han kan inte skada oss nu. Han är död.
Han är inte borta.
Vi måste begrava honom.
Vi ska aldrig gå dit igen.
Förstått?
Aldrig.
Vi kan inte leva med ett lik.
Allie.
Hejsan.
-Packar du redan? -Ja.
Kan jag få byta några ord med dig?
-Självklart. -Bra.
Tack.
Jag ber om ursäkt för röran.
Ingen fara.
Så...
Det är nåt som jag...
Här.
-Vad är det? -Öppna.
Tom...
MAIN EAST COAST-JÄRNVÄGAR
Vill du göra mig sällskap? Det finns många fina platser jag vill visa dig.
Tom...
Du skulle inte ha gjort det.
-Jag går för fort fram, inte sant? -Nej, det är...
-Det är inte det. -Är jag för gammal?
Min far är 15 år äldre än min mor.
-De har varit lyckligt gifta i... -Snälla, sluta.
Jag har aldrig tänkt på dig på det viset. Jag är ledsen.
-Det är Jack, eller hur? -Det har du inte med att göra.
Du vet ingenting om honom. Du har ingen aning om...
vad du ger dig in i.
Jag försöker bara skydda dig.
Jag kan ta dig härifrån där du inte hör hemma.
Du borde tänka på det.
MONSTRET FRÅN BAMPTON ÄNTLIGEN GRIPEN
FAIRBAIRNS STÖLDER OCH BRUTALA MORD
UNGE FAIRBAIRN VITTNADE MOT SIN FAR
CHOCKERANDE NYHETER AVSLÖJADE. FAIRBAIRN UTNYTTJADE SIN EGEN DOTTER
FAIRBAIRN HAR RYMT FRÅN FÄNGELSET
Scoundrel?
Var har du varit?
Om du biter mig gör jag lunch av dig.
Kom ut därifrån.
Var inte rädd.
-Thomas D. Porter. -Det är Sam Goldman.
Mr Goldman! Trevligt att ni ringer. Jag skulle precis...
Vi har haft styrelsemöte och efter diskussioner
har viktiga beslut fattats gällande byråns framtid.
Jag är idel öra.
Det är dags för oss att växa och istället för tjänsten vi erbjöd
har vi bestämt att vi vill göra er till delägare.
Hur låter det?
Jag är hedrad, sir.
Men bara så att jag förstår...
Vi erbjuder er att köpa 10 procent av byråns aktier.
Är ni kvar?
Ungefär vilken summa talar vi om?
I runda slängar 5 000 dollar. Jag antar att det inte är nåt problem.
-Eller hur, mr Porter? -Visst.
Men tjänsten finns väl kvar om jag...
Jag anser att jag har varit tydlig.
Just nu behöver vi en partner, inte en anställd.
Porter?
Jag måste fundera på saken.
Fundera inte för länge.
Är ni inte intresserad går vi vidare till nästa kandidat.
Det förstår ni säkert. Jag återkommer på måndag.
Tack, mr Goldman.
Nej! Nej! Nej!
FAMILJEN FAIRBAIRN LÄMNAR RÄTTEN, FOLMASSAN SKRIKER OM MASKOPI
10 000 PUND SAKNAS FORTFARANDE
Billy!
Jane!
Hur mår din mor idag?
Vi har problem, Jack.
Jag kan inte bli delaktig i förfalskning.
Snälla, jag försöker bara ta hand om min familj.
Du ljög för mig. Du försökte lura mig
och gjorde mig till medbrottsling.
-För det bör jag kompenseras. -Vi äger ingenting!
Du har 10 000 pund. Ge dem till mig
så jag kan lämna den här bondvischan.
Jag antar att du vill prata med dina syskon.
Jag återkommer imorgon.
Vad ska vi ta oss till?
Vi slängde ner pengarna i skorstenen. Vi kan inte få tillbaka dem.
Det är över.
Okej. Sluta.
Billy, ge mig... Ge mig den!
-Håll i den. -Okej.
-Billy. -Vad har du gjort?
Du vågade inte slå in väggen.
Jag hittade en annan väg till vinden. Vi behöver pengarna.
-Jag sa åt dig att inte gå dit! -Han lever, Jack.
Han lever. Han har ätit där uppe.
Jag såg det med egna ögon.
-Han dödar dig. -Jag såg det.
Det är fullt med djurben.
Duvor, tvättbjörnar, råttor. Du kan inte föreställa dig stanken.
Han har samlat regnvatten.
-Regnet. Han lever. -Han har varit vid liv hela tiden.
Försvinn.
-Han måste försvinna. -Sluta.
Nej. Sluta.
Hör ni inte vad jag säger? Han lever!
-Vi måste göra nåt! -Den jäveln.
Jag ska gå upp dit och få ett slut på det här. Jag lovar!
Hör ni vad jag säger?!
Jack!
Jack.
Lugna ner dig, Jack.
Jack.
Allie måste få veta.
Hon är den enda som kan hjälpa honom.
Hon blir rädd och vågar inte träffa honom igen.
Hon älskar honom, Billy.
Det viktigaste är att rädda Jack.
Allie måste få veta sanningen.
DÖDSKALLEÖGAT IMORGON
VÅR BERÄTTELSE
I SLUTET AV DEN OFÖRGLÖMLIGA DAGEN VAR ALLIE EN AV OSS
Hallå?
Är det nån hemma?
Jag ska hämta mina pengar.
Hallå?
MOR DOG. VI AVLADE VÅRT LÖFTE.
VI SKA GÖMMA OSS FRÅN OMVÄRLDEN TILLS JAG FYLLER 21.
DET ÄR EN VACKER DAG. VI KANSKE SKA FISKA. DET SKULLE GÖRA OSS GOTT.
"Dagen då vi spärrade in far började som alla andra.
Vi fick ingen förvarning om att han hade hittat oss."
Jack!
Sam!
Ta med Sam.
Nej, vänta.
-Jag följer med. -Stanna hos Jane och Sam.
Nej, Jack.
Jack!
Ni är trygga här.
Jack!
-Jag tar hand om honom. -Nej, Jack!
Jag har dem!
Jag är här!
Det här är mellan dig och mig!
Du får dem om du håller dig borta från huset.
Det var bara jag, ingen annan.
Jag tjallade på dig och tog dina pengar. De har inget med saken att göra.
Ta dem och lämna oss ifred.
Jack?
Döda honom, Billy.
Jag kommer!
Sam, jag kommer!
Jane!
Jane! Billy! Sam!
Sam!
Öppna dörren, Jack.
Om du vågar.
Vad har du gjort?!
Jane! Billy! Sam!
Sam!
Billy! Jane!
JACK GICK UPP PÅ VINDEN,
MEN DET VAR TYST. DET VAR FÖRSENT.
Ledsen att jag inte kunde beskydda er.
Men jag ska hålla mitt löfte.
Billy.
Jane.
Sam.
Jack!
Det ska inte finnas några minnen.
Allt börjar nu.
Vår berättelse börjar nu.
När vi passerar gränsen
lämnar vi det förflutna bakom oss.
"Han bankade på dörren i timmar.
Han kunde inte fly.
Jack murade igen dörren.
Billy täppte för skorstenen.
Vi väntade i flera dagar.
Till slut tystnade ljudet."
Jack?
Tom?
Hörde du det?
Det är nån utanför.
Jag måste gå ut. Jack är fortfarande borta.
Du får inte.
Tyst.
Var inte rädd, Sam.
Håll mig i handen.
Vi måste hålla ihop för Jacks skull.
Inget.
Ingen.
-Ingen. -Ingen.
Nånsin.
Vi är en.
Jag har en kula kvar. Jag går upp.
Jag avslutar det här.
Billy, vi kan inte.
Han vill hålla oss här. Jag får inte gå härifrån.
Sluta bråka.
Jack.
Jack sover. Han har ont i huvudet.
Jack försökte ta livet av sig. Det var därför vi kom tillbaka.
Snälla, Allie.
Du måste ta hand om Jack.
Jane.
Förlåt.
Du kan inte vara här. De försvinner om du stannar.
Snälla, lämna oss ifred.
Jack, du blöder.
-Jane? -Får jag se?
Sam?
Billy?
Får jag se? Sluta.
Jag vet allt.
-Jack. Se på mig. -Var är de?
-Sam. -Jack.
-Jane! -Jack.
-Se på mig. Sluta. -Släpp.
-Sluta! -De försvinner om du stannar.
Jag kunde inte beskydda dem.
Nej.
Lämna oss ifred! Snälla, lämna oss ifred.
Lämna oss ifred.
Gå!
Tom?
Tom!
Får jag se?
Jack!
Vem gjorde så här mot dig?
Jack, hjälp mig!
Jack!
Jack.
Varför gömmer du dig?
Tror du att du skrämmer mig?
Du ska inte tro att det blir så enkelt. Kom ut därifrån.
Jag är inte ensam.
Du hör dem inom de här väggarna. Jag hör dem också.
Du trodde att du kunde släcka deras liv, men det går inte.
Du har inte den makten.
Det är du som är död.
Jane!
Sam och Billy, jag vet att ni hör mig.
Jag vet att ni är där.
Billy, kom ut därifrån.
Billy!
Jack, låt mig göra det här.
Nej!
Bort från henne!
Du hör inte hemma här.
Det här är vårt hus.
Det var väldigt goda nyheter.
12 veckor utan att Jack har visat tecken på personlighetsklyvning.
Jane, Billy och Sam har äntligen fått frid i Jacks sinne.
Men ett sånt svårt trauma kan ha påverkat hjärnan på andra sätt
så vi måste vara på vår vakt.
Jag vet att vi har diskuterat det här tidigare,
men du är en frisk, ung kvinna med en ljus framtid.
Jag förstår inte varför du väljer att leva i ett hus
som för evigt bär med sig minnen av den hemska tragedin.
-Det blir sorgligt. -Jack!
Det blir ensamt.
Han är en mentalt sjuk man som inte kan ta hand om dig.
Jack?
Det finns ingen anledning att du ska bära den bördan resten av livet.
Kärlek kan inte växa i en sjuk hjärna.
Och du kan aldrig bilda en riktig familj om du väljer att leva med Jack.
Tack för er omtanke, doktorn.
Se till att han tar sin medicin.
Det är enda sättet vi kan hålla Jane, Billy och Sam borta.
Du är hemma.
Sätt dig upp.
Vi firade aldrig din födelsedag.
Otroligt, eller hur?
Det är fortfarande i fint skick.
Jag väntar där inne tills de kommer.
Jag har hittat en säker väg.
Den här vägen, Jane.
Undertexter: Liza Ekdahl