Пий.
Програв.
Добре, програв. Байдуже. Я…
Наступна піде легше. Я розігріваюсь.
Розслабся й розкрий горло.
Я б розслабився швидше,
якби ти не приставив мені до голови пістолет.
-Класно розіграв. -Стривай, я помщуся.
Не знаю як. Підкладу тобі в постіль гранату. Що скажеш?
Це добре. Ми зближуємось.
-Та сама робота, різні боси. -Так.
Коли ви зрозуміли, що я за вами стежу?
Коли ти сів на велик.
О боже. Добре, що я не осоромився.
Не картай себе. Ми теж займаємося охороною.
Уміємо помічати людей.
-Та сама робота, але ми кращі. -Так.
До речі, тепер розумію, чому ви не хотіли,
щоб ми знали, де ви зупинились.
-Чому це? -Бо це всрана діра.
Так, всрана діра.
Та порівняно з моєю квартирою в Москві – це палац.
Твоя англійська краща, ніж раніше.
-Ще один тост. -О. Добре.
-За таємні зустрічі. -Так. Правда!
-А це хто? -Друг.
Нехай приєднується.
Він не п'є.
То він не справжній чоловік?
Що таке?
Нічого. Наш друг утомився.
Мусимо закруглятися.
Ще одну на щастя.
Правда.
Он він.
-Я в порядку, дякую. -Точно?
Так, так.
Ви щось підлили в горілку.
-Ні, не лили. -Так.
Так. Підлили горілки в горілку.
-Отак. -Їдь обережно.
Роззирайся по боках на поворотах.
Добре, мамо. Дуже дякую.
Викликати тобі таксі?
Ні. Я… Посвіжію в дорозі.
СТОРЧ ГОЛОВОЮ
Нате.
Вітаю. Що будете?
Власне, я бронював кімнату.
Джонні Вокер?
Так. Це я.
Вибачте, розгубився.
Мене звуть Джонатон або Джон. Не Джонні.
-Часто це чуєте? -Ага, здебільшого в пабах.
Чудово.
Ідіть за мною.
Що привело вас в Апшотт?
Я журналіст.
Пишу статтю про сільське життя
і Апшотт здався чудовим місцем, щоб почати.
Для кого пишете? «Тижневик безсоння»?
Ні, «Таймс».
Так. Дуже гарно.
Можу запропонувати заголовки.
Окрім пабу в центрі й сільського магазину
тут ні хера не відбувається.
Де люди – там сюжети.
Нудні сюжети.
Ні. Якщо ставити правильні питання, завжди знайдеш щось цікаве.
У всіх є таємниці.
Багато запитань не ставте.
Ми приносимо докучливих чужинців в жертву Зеленій людині.
Треба принести рушники.
Мушу вертатися в паб,
але пізніше лишу їх біля дверей.
-Добре. -Нате.
Щось іще?
Ні. Усе нормально. Дякую.
Добре. До зустрічі, Джонні Вокер.
Просто Джон.
Думаєте, Рівер у безпеці?
Він поїхав у Котсволдс, Стендіш, не в провінцію Гельманд.
Знаю, що вбивця Діккі не в Апшотті,
але там є його зв'язковий.
Його цикада.
Саме його я й надіюся викрити.
До речі, прізвище вбивці, вірогідно, Черніцький.
Не знаю такого.
А мала б?
Ви ж знаєте, чим я займалась, перш ніж потрапити сюди.
Так, пила за Англію.
Я мала доступ до інформації про агентів, розвідку,
і точно знаю… що ніколи не натрапляла на Черніцького.
У Парку є його досьє.
Тому або – нечуване – ти не таке велике цабе, як вважала,
або пам'ять тебе підводить.
Мабуть, і те, і те.
Що пише в досьє?
Воно не чітке. Відомі кілька його псевдонімів.
Я передав їх Го.
Ширлі перевіряє записи з камер в Гітроу на перельоти в Естонію.
Якщо вона його помітить,
зможемо зіставити фото зі старими паспортами
й пошукати більше інформації.
Якщо в Апшотті є цикада,
то він надішле попередження, і туди заявиться Черніцький.
Рівер не в курсі, що він приманка?
Авжеж у курсі.
Я що, чудовисько?
Лемб.
Твій агент мертвий.
ЗА КНИЖКОЮ МІКА ГЕРРОНА
Кульгаві коні
-Так? -Він… з'явився нізвідки,
і я просто…
Добре. Ви мусите дати офіційні свідчення.
MI5.
Судмедексперти ще не приїхали.
-Можеш зачекати… -Це мій агент. Не можу.
Хто скаже Луїзі?
Єдине пояснення – він напився.
Боже, ми посварилися. Тому він напився.
-Не треба себе винити. -Треба.
Я знаю, як це – втратити близького колегу,
винуватити себе…
Чарльз Партнер наклав на себе руки.
А ми не були просто колеги, Кетрін.
-Мабуть, я ніяк не можу… -Ні, не можеш.
-Побути з тобою? -Не треба. Дуже тобі дякую.
Будь ласка, йди.
Привіт, тату.
Вийшов на прогулянку й подумав тебе провести.
Хто зупинився в номері?
Один журналіст.
Пише статтю про сільське життя.
Реальний журналіст чи вдаваний?
Каже, що працює на «Таймс».
Виходу нема.
-Вітаю. -Добрий день.
То ви були тут цілу ніч?
Ні. Прийшла раніше, щоб підготувати бар.
Трошки підзаробити.
І я…
Я замикаю двері, щоб місцеві алкоголіки,
тобто селяни, не вривалися, вимагаючи ранкового застілля.
Ясно.
А ви казали, що життя тут нудне…
А це не звучить нудно.
Які плани на сьогодні?
Не знаю.
Думав просто поблукати по селу.
-Ознайомитися з ним. -Хочете, піду з вами?
Покажу вам усе.
-Так. Це було б чудово. -Згода?
Маю вільних десять хвилин.
А тоді
вашого бюджету вистачить на приватний політ?
Так. А хто пілот?
Я.
Давно ви тут живете?
-Усе життя. -Угу.
Окрім трьох років в універі,
після яких приїхала сюди подумати, що робити далі,
і досі думаю.
А ваші батьки? Вони теж тут виросли?
Ні. Батьки не звідси.
Переїхали сюди з Лондона перед моїм народженням.
А чому?
Як завжди. Проміняли шум і злочинність на повільніший темп життя.
А тато захопився польотами.
Тому… хобі переросло в роботу.
То він пілот?
Ні. Власник аероклубу.
Ясно.
От і все.
Хочете глянути з повітря?
На.
Хакни його.
Хочу знати, де він був за минулу добу.
На ньому кров. Це чий?
Гарпера.
Ти й сам знав.
Так.
Шкода. Він був норм, як на посередність.
Охрініти.
Надіюся, тобі не доручать мій некролог.
Та заходь уже, якщо зібралась.
-Сядь. -Ні, я в нормі.
Не в нормі.
Добре.
Якщо хочеш з кимось поговорити…
Я з вами говорю.
Ми обоє знаємо,
що такі розмови – не моя сильна сторона.
Я не говоритиму з психіатрами з Парку,
якщо ви на це натякаєте.
Уже гнів?
Хіба спершу не треба пройти заперечення?
Як там заперечення, гнів, алкоголь?
Ще більше алкоголю.
І ще щось. Десь там має бути прийняття.
Я все прийняла. Він ідіот, бо їздив налиганий.
Поручіться за мене перед Веббом.
Я з Веббом справ не маю.
То перед Тавернер. Хочу лишитися на завданні.
Я не хочу сидіти вдома й витріщатися цілий день на стіни.
Я їм потрібна. Росіяни довіряють лише мені.
Ти впевнена?
Ви ж втрачали людей.
І точно одразу після того вертались до роботи.
Ось про що я прошу. Дозвольте вчинити так само.
Так.
Гасло антикапіталістичного маршу просте.
ПРОТЕСТ У ЛОНДОНІ
Потреби громадян важливіші, ніж потреби акціонерів.
Особливо протестувальники обурені особою
міністра внутрішніх справ Пітера Джадда
через його фінансові зв'язки…
Як ви пам'ятаєте, багато суперечок викликала його…
На протест вийшло близько десяти тисяч учасників.
Джадд має виголосити промову по обіді біля Лондонської біржі.
Заберемо його о десятій зі сніданку в його клубі у Вайголлі.
КОРТЕЖ ДЖАДДА
Спереду й ззаду будуть поліційні мотоцикли й службові авто.
Я поїду з Джаддом у міністерській машині.
Щасливець.
Протестувальники йтимуть до Лондонської біржі по Ґрішем-стріт.
Я вважала, що ми відведемо протестувальників від місця виступу.
Ми подавали запит.
У Міністерстві внутрішніх справ
відповіли, що він не хоче здатися наляканим.
-Тобто він обирає ризики. -У разі насильства
ми евакуюємо його через Лондонський міст
подалі від головного маршруту.
Неохоче схвалюю.
-Повідомте міністерство. -Мем.
Невеличка проблемка.
-Гарпер? -Ви чули?
Авжеж, я заступник.
Коли ми втрачаємо агента, мене повідомляють.
І це не «проблемка».
Даффі підтвердив, що це нещасний випадок.
Нема сенсу відкладати зустріч у Ґлассгаусі.
Кульгаві коні. Не можуть доїхати додому, не загинувши.
Хіба мета Линяльної – не змусити їх звільнитися?
У певному сенсі смерть Гарпера – наша перемога.
Господи, Вебб.
Він також був агентом. Ти з ним працював, пам'ятаєш?
-Ну… Не близько. -Встань.
Перш ніж ти почнеш переживати
про вплив його смерті на перспективи твоєї кар'єри,
-подумай про її вплив на… -Це жахлива втрата,
-і його рідних повідом… -…на перспективи моєї кар'єри.
Якщо з Пашкіним щось піде не так, винний буду я.
Якщо все піде за планом, ви зможете налагодити контакт
з потенційним російським лідером.
Якщо Даффі вважає, що смерть Гарпера випадкова,
то не бачу причин скасовувати зустріч.
Потрібно знайти заміну Гарперові.
І Ґай. Вони були парою.
Я говорила з Лембом. Він хоче лишити Ґай
і запропонував свого агента на заміну.
Вважаєте, що варто залучати Лемба?
Треба було думати, коли ти почав переманювати його агентів.
Йому можна довіряти?
Аж ніяк. Але я й тобі не довіряю.
А тобі не раджу довіряти мені.
Поможіть стягти чохол, і можна летіти.
А де тут туалет?
Отам, позаду.
Добре. Чудово.
Що ви робите?
Вибачте. Журналіст.
Ви ж не проти? Це фантастика.
Ясно. Покладіть телефон, ключі й гаманець у шафку.
-Чому? -Бо можуть випасти.
Точно.
Знаєте, як це працює?
Чи я знаю, як працює пральна машина?
Мабуть, потрібні гроші. Чотири фунти?
Так.
Пральний порошок і, звісно, прання.
Боже, Лемб. Ти ніколи раніше не був у пральні?
Це ж «Основи шпигунства».
У мене були інші прикриття.
Казино, шампанське, п'ятизіркові готелі. Пранням займались покоївки.
А я літав на роботу з реактивним ранцем.
Не сиплеш порошку?
Хочу тільки прополоскати.
Ну ось.
Щось маєш?
Чому не попросив когось з агентів?
Я їм, виродкам, не довіряю.
Може, декому таки довіряю,
але не тоді, коли роботу треба виконати добре.
Я знав, що все пропало, коли мене вигнали.
Псів так само очолює Даффі?
О, так.
Він узявся за неї перший.
Надіюся. Вона переїхала мого агента.
Він усе перевірив. Не знайшов нічого підозрілого.
Бо вона чиста?
Бо він хріново попрацював.
Треба було взяти все її життя і ретельно потрясти.
Можна детальніше?
Ну… скажімо,
вона гуляла в Москві з багатьма ганебними місцевими.
Усе необхідне знайдеш у конверті.
Адреса, місце роботи, херова біографія.
Жетони.
Для сушарки.
Це та, що без води.
Ти явно нервуєшся.
Що? Ні, ні.
У великих літаках мені комфортно, але в таких…
малих почуваюся дуже…
-Ви це навмисно? -Ні.
Це повітряна яма.
А це – навмисно.
О боже. Господи.
Розслабтеся. Як на атракціонах.
Я їх ненавиджу.
Отак.
Усе, усе.
Боже. Господи.
Тільки не знову.
Дерева. Багато дерев. Боже.
Ми дуже близько.
О ні.
О боже.
Ми розіб'ємось!
Так.
Як прослухування мобільника Черніцького?
Телефон вимкнений.
А коли ввімкнеться, я зроблю багато всього, чого ти не зрозумієш.
Просто цікавлюсь.
Ага. Не варто.
Ти впевнена, що є сенс переглядати стільки годин запису з камер?
Черніцький сів у літак в Естонію,
тому точно підходив на реєстрацію.
Шукаю схожого.
Схожі твоє лице й моя дупа.
Ти не дивишся на лиця, правда, Го?
Ти дивишся трохи вище лоба.
-Ні. -Насправді
у випадку Луїзи ти дивишся на зад.
Чом би й ні? Тепер у мене є шанс, коли Мін Гарпер у морозилці.
-Ого. -Що?
Ранувато?
Помогти?
Ні, все в порядку.
-Це хто? -Мій тато.
Не зважайте, він завжди такий.
Не знала, що ми міняємося робочими столами. Надіюся, це не порно.
Вибач. У мене ще нема робочого місця.
Ти тут кілька місяців.
Так, цим мав зайнятися Го.
Він хоче, щоб я навколішки просив його як Імператора Електрокулака
чи ще якесь лайно.
Навколішки можеш не ставати, просто вклонись.
Аркадій Пашкін.
Копаюся в його минулому, але інформації мало.
Про боса – багато.
НАШ ДИРЕКТОР ІЛЛЯ НЕВСЬКИЙ
Навіщо це все?
Павук сказав, що пробує влаштувати зустріч Невського з Тавернер –
начебто обговорити енергетичну безпеку.
Дізнаюся правду вже на місці.
Вертаю твоє робоче місце.
Дурень. Треба було взяти гроші за трафік.
Ні, заберу сьогодні. Як вертатимуся.
Дякую.
ГАЗЕТИ Й ЖУРНАЛИ
Що?
Ваша правда. Він за мною стежить.
-Упевнений? -Так.
Коли його дочка катала мене на літачку, що було мило,
він явно порпався в моєму телефоні й гаманці.
Ще й не замів слідів.
Тому не знаю… він або хоче, щоб я знав про його підозри,
або втратив хватку.
У тебе надійна біографія, тому він нічого не знайде.
Тому піде на ближчий контакт.
Ти не думав, що дочка тебе покликала, щоб він міг усе рознюхати?
Навряд, але не знаю. Можливо.
Ти їй присунув?
Ні. І це вас не стосується.
Якщо до цього йтиме, і вона дасть зелене світло,
не видавай себе. Відповідай взаємністю.
Вам варто ознайомитися з сучасними етичними рекомендаціями.
Коли в нашій роботі з'явиться етика,
нас можна буде просто прикрити.
Щось іще?
Секунду.
Закінчую розмову.
-Гарпер загинув. -Що?
Так. Його збили на велосипеді. П'яного.
Але я в це не вірю, як не вірив і в смерть Діккі Боу.
Тому стережися.
Вони небезпечні.
Так… Так, у вівторок підійде.
Хто там?
Вибачте. Ви кричали?
Так.
Тому взяли лампу? Ану ж я найманий убивця?
Ні. Просто… Зачепив, як підходив до дверей.
Я не чула.
Бо ви в навушниках.
А я встиг її піймати. Слава богу.
-Ви щось хотіли? -Так. Пробачте. Запрошую на вечерю.
Не радійте. Запрошую не я, а моя мама.
Вона почула, що ви пишете статтю і хоче захистити честь селища.
Так. Вона вважає себе мером чи щось таке.
Мушу застерегти, що мій тато трохи дратівливий.
Що? Через мене чи…
Ні. Він вважає, що мама кличе в гості всіх підряд,
і йому не подобається чемно поводитись.
Ясно.
Що ж, я мовчки все з'їм і піду. Не переживайте.
Чудовий план. Так усі точно розслабляться.
-Привіт. -Привіт.
-Співчуваю твоїй… -Так. Аякже.
Розумію, ми не дуже знайомі,
і робота в Линяльній не додає мені плюсів…
Як і мені.
Я хочу добре себе показати.
Авжеж. Я тебе не зупиняю.
Я прочитав досьє від Вебба. Потрібно знати щось іще?
Мін їм не довіряв, і ти не довіряй.
-Вони озброєні. -Зрозумів.
Ти записуєш чи просто нечемний?
Записую.
Ще раз вітаю.
Я чув про вашого колегу. Мої співчуття.
Це ні на що не вплине.
Маркус Лонґридж. Я заміню містера Гарпера.
Добре. Почнемо.
-Так. -Авжеж.
Діано.
Міністре.
Отримав звіт про охорону на моїй промові.
Чуєш?
Так.
Ти затихла.
Не знала, що мушу шуміти.
Я думав, що ти очікуєш цього дзвінка.
Що спробуєш мені одразу заперечити.
Надіюся, ти вирішив перенести місце виступу або змінити маршрут маршу?
З якого дива?
Я маю право говорити, а вони – протестувати.
Ти виголошуєш промову в місті
у день організованого антикапіталістичного маршу,
на якому протестують проти таких, як ти.
«Таких, як я»?
Обережно, Діано, бо нацькую на тебе відділ кадрів.
Такі заяви точно когось ображають.
Ти виголошуєш промову навпроти Ґлассгауса –
корпоративного храму в серці міста –
і хтось точно побачить у цьому «ось вам».
Якщо зміню місце, люди подумають, що я щось приховую, а це не так.
Такого висновку дійшло парламентське розслідування.
Пітере, можна сказати щось не за протоколом?
Як у заступника, в мене багато справ.
Якщо ти до чогось хилиш цим незапланованим дзвінком – кажи.
Я міністр внутрішніх справ, Діано, і дзвонитиму, кому мені заманеться.
А ще я можу вказувати тобі, що мені на думку збреде.
І я не сидітиму в машині з цим Ніком Даффі.
Я сидітиму з тобою.
Можна поцікавитися навіщо?
Хочу, щоб усе пройшло гладко.
Інґрід Тірні не може, а ти друга в черзі. Ясно?
Аякже. Тоді я поїду з тобою.
Так.
З нетерпінням чекаю на промову.
Дякую. Одягнися, щоб усіх вразити.
Джонні?
Джонні!
Ідіть сюди.
-Вибачте. -Нічого.
-Я не міг… -Так, вибачте.
-Я Алекс. -Я Джон.
Дуже приємно.
Це вам.
Дуже красиві.
Таких малих я ще й не бачив, але вони гарні.
Вибачте за все це.
Я… Я дзвонила Келлі, але не знаю, де вона поділась.
Мабуть, нагорі.
Келлі!
Прошу, заходьте.
Що будете пити?
Вино, пиво, джин-тонік?
Не відмовлюся від джин-тоніку. Дякую.
Уже бачу, що ми знайдемо спільну мову.
Сказала, а тоніку якраз і нема.
Можете принести з садового будиночка?
Так.
-З отого? -Так, дякую.
Чудово.
Вітаю.
Вибачте, мене послали по тонік.
-Данкан. -Джон.
Здається, ми бачилися в аероклубі.
Ви пишете статтю про сільське життя?
Так. Саме так.
Прорекламуєте мій аероклуб?
Аякже.
А от про пілота відгук буде не найкращий.
-Трохи вас погойдала? -Трошки.
Завжди була зірвиголова.
Тонік отам.
Чудово.
Скажіть, що я скоро підійду.
Обов'язково.
Джонні Вокер.
АЛМАЗ ТРАСТ
АМБАСАДОР
Вибачте, мушу відповісти.
Алло.
-Усе нормально? -Так. Думаю, усе буде за планом.
Усе в порядку.
Ох ти. Нічогенько.
-Міс Ґай. -Містере Пашкін. Дуже приємно.
-Містере… -Лонґридж.
Аркадій Пашкін. Проходьте, сідайте.
Міс Ґай, бажаєте щось випити?
-Ні, дякую. -Ні.
Пробачте. Через джетлаґ я голодний як вовк.
Розказуйте.
Ми… ми пройшлися по маршруту,
обраному для завтрашньої зустрічі.
Зайшли в будинок через підзему вантажну зону,
яку ми контролюємо.
Шість ліфтів. Камер немає.
Вони скляні, але із зовнішнім відбиттям.
Три везуть до тридцятого поверху. Інші три – до сорок сьомого.
Чи зможе Невський непомітно відвідати наступні зустрічі?
Ми зупинялися на сорок другому,
щоб перевірити його шлях з офісу.
Для майбутніх зустрічей ми вимкнемо камери біля його офісу.
Чекатимемо у службовому ліфті.
Чотири камери у фоє на сорок сьомому поверсі
на вході в конференцзал ми вже вимкнули.
Чув, що з конференцзалу гарний краєвид.
Це п'ять поверхів вище кабінету Невського.
Там ви точно не раз бували.
Я приїжджаю рідко.
Я більше займаються польовими операціями,
працюю над особливими проєктами містера Невського.
Я майже не дотичний до керівництва його компаніями.
Продовжуйте.
У конференцзалі звукоізоляція, але ми перевірили його на жучки.
-Знайшли щось? -Ні.
Кімнату опечатали. До завтрашнього ранку туди ніхто не зайде.
Ви задоволені?
Так.
Тоді я теж.
-До завтра. -Так.
Точно не хочете чогось випити?
Ні. До зустрічі вранці.
Добре. До завтра.
Ти віриш, що завтра говоритимуть про енергетичну безпеку?
Так вони кажуть. Мені не платять за здогадки.
-Ти куди? -Туди.
Мені підходить.
Отой дзвінок… це Лемб питав про мене?
Ні.
То Тавернер? Чи Павук?
Ні. Чорт…
Я граю в азартні ігри. От і все.
Ти що?
Карти, кінні перегони, кількість сірників у коробці.
Я роблю ставки на що завгодно.
Мене відправили в Линяльну через ігри,
а не тому що я налажав.
Боже. То коли ти казав, що записуєш,
-насправді ти… -Робив ставки? Ага.
А дзвонив букмекер сказати, що я програв,
тому нотатки, на жаль, не помогли.
Удача схожа на приплив. То приходить, то відступає.
А як твої рідні?
У мене на диво функціональне сімейне життя.
Дружина, діти, собаки.
Рада за тебе.
-Вибач, я не хотів… -Слухай.
Більше ніяких ставок під час завдання. Не просери мені все.
На роботу це не впливає.
Ми сьогодні чекали, поки ти робив ставку.
Ніяких азартних ігор на завданні.
Чому ви вирішили писати про Апшотт, Джоне?
Бо в нього власний заміський характер.
Власний сільський характер,
та близькість до Лондона,
тому тут багато дачників і тих, хто працює в місті.
І мені цікаво, чи конфліктують ці культури.
Конфліктують.
Тату, в тебе два літаки.
І що?
У нас прямо за столом конфлікт культур.
Але ви сюди переїхали. Ви ж не тутешні?
Це запитання? Звучить, ніби ви знаєте відповідь.
Вибачте… Мені розповіла Келлі.
Чому я почуваюся стукачкою?
Бо батько реагує на розмову,
як на допит.
Так. На жаль, наша історія банальна.
Втекли від щурячих перегонів міста.
Ви не брали в них участі. Ви були студентами-радикалами.
Даруй, я не була. Були батько й Лео.
Лео – золотко, але кілька чарок віскі
і… о боже, з нього аж ллється.
Він за крок до «перевішати багатих».
Принести ще пляшку вина?
Так.
Схоже, він лишився студентом, а ви виросли.
Або продалися.
Були б мого віку, то йшли б на антикапіталістичний марш.
А ви що скажете, Данкане? Про цей марш?
Ваші погляди на політику змінилися з переїздом чи…
Може, просто поїмо?
Так. Вибачте.
Журналіст. Завжди ставить запитання.
Ви вже це казали.
ЗАМИКАЙТЕ ВХІДНІ ДВЕРІ. ДЯКУЮ
Не раджу кричати.
Не думаю, що ви хочете, щоб сюди приїхала поліція.
Поки ходив за вами, замучила спрага.
-Я його знайшла. -Увімкнувся телефон.
Що за херня?
Можеш перевірити, які музичні гурти…
у стилі інді-фольк гастролюють в Естонії?
Авжеж можу.
А от чи хочу – це вже інше питання.
Як ти задрав.
«Британський гурт "Фольклоу"…» Боже,
«…зараз гастролює в Естонії».
Ти його знайшла?
Наш тип у жахливому фолькгурті.
Підкинув телефон їм у сумку.
Мабуть, тільки ввімкнули, бо не знали, чий це.
То телефон поїхав в Естонію, а Черніцький…
Не поїхав.
За документами він Філіп Джонс.
Зареєструвався на рейс ЕС 217 в Естонію,
але Філіп Джонс не сів у літак.
Що він робить у країні?
Гуляє з великим кривим вищиром під лисою макітрою.
Розкажіть, як ви в нього врізались.
Він виїхав на велику нізвідки прямо перед машиною.
Це його вина. Не моя.
-Його звали Мін Гарпер. -Я знаю, як його звали. Мені сказали.
У нього була сім'я, діти, життя.
Не вважаєте, що повинні розказати їм, що сталося насправді?
Мені теж винні. Компенсацію.
Думаєте, мені приємно мати на совісті його смерть?
Знаєте що? Валіть з квартири, бо подзвоню адвокатам.
Прошу, дзвоніть своїм адвокатам.
Я трохи говорю російською, якщо потрібен переклад.
Заждіть. Ви прекрасно говорите російською.
Я все про вас знаю, Ребекко.
Колись ви були ще та шибайголова.
Мама з татком, певно, дуже переживали,
коли ви втекли у… Владивосток.
Мабуть, це було так романтично.
Ділити квартиру з красенями,
які влаштували вас… Що ж це було?
Обслуговування бенкетів.
Шкода, що вони вас кинули.
Дивіться на мене.
Я знаю, що це неправда.
Знаю, що все було підстроєно. Той нещасний випадок.
А ще знаю, що ви в небезпеці.
Я можу вас захистити,
але ви повинні розказати всю правду.
Я ні в чому не винна.
Я не люблю порпатися в чужих сумочках…
але на цей раз зроблю виняток.
Ого, чималенький бонус готівкою.
Питання в тому, за що?
-Говоріть! -Не можу.
Ребекко.
Вони ж дізнаються, що я сюди приходив.
І вважатимуть, що ви заговорили, тому розказуйте.
Як я вже казав… я можу допомогти…
Якщо розкажете, що знаєте.
Ну?
Я не була за кермом.
І його вбила не машина.
Якщо вам тут сподобається, і ви захочете переїхати,
можу стати вашим рієлтором за невелику комісію.
Вона не жартує.
Може, подивимося, що він про нас напише,
а тоді вже закличемо?
Джон напише про нас тільки найкраще. Я знаю.
О боже. Тільки не ще одні гості.
Данкане.
Це Сем. Казав, що привезе фазана.
Тут є таємна браконьєрська мережа,
про яку можна писати, якщо зміните імена.
О боже. Лео!
Данкане! Це Лео.
Невже? Не вірю.
-Мушу відповісти. Вибачте. -Добре.
Алло.
Рівер, ми щойно з'ясували,
що вбивця Діккі Боу, Андрей Черніцкій…
Він не в Естонії.
Він не покидав Велику Британію.
-Ми не знаємо, де він… -Джон!
…чи що задумав…
-З ким він говорить? -Закінчую.
Рівер.
Даруйте. Редактор.
Нічого. Хотіла познайомити тебе з нашим другом.
Лео, це Джон. Джон, Лео.
З'явився нізвідки. Чудово, га?
Приємно познайомитись.
Взаємно.
Може, підемо в будинок? Уже прохолодно.
-Привіт, Келлі. -Привіт.
Так. Відкоркуємо…
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська