Що…
Ви хто?
Я прийшов по гроші.
Джамалові чи Деметріо?
Деметріо.
Пошли жадібного козла нахер.
Ми домовлялися на перше число.
Я передам.
Тільки упущу посилання нахер. Га?
Він дуже чутливий.
СЕРТИФІКАТ
ВЕСТБРУКСЬКА АКАДЕМІЯ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ
Хтось вірить, що це мовна школа?
Будемо бесіду вести?
Мушу тут побути, щоб переконати Деметріо,
що ми докладно обговорили ваші фінансові зобов'язання.
Він надворі?
Так, у машині.
Ви не були в планах на сьогодні.
Ми просто проїжджали неподалік.
У нас багато справ. У школі.
Отримуємо чимало запитів. Ви здивуєтесь.
Ви здивуєтесь, наскільки я не здивований.
Деметріо, мабуть, непокоїться, де ж ви зникли.
Ні. Він читає газету й чухає яйця.
Ви ж знаєте Деметріо.
Не так добре, як ви.
Мабуть, ні.
А це дивно, га?
Бо я його щойно вигадав.
Якщо ти вже награвся,
то вали звідси або кажи, що тобі треба, Джексоне Лемб.
ЗА КНИЖКОЮ «МЕРТВІ ЛЕВИ» МІКА ГЕРРОНА
Кульгаві коні
Що ти від мене хочеш?
Поговорити про минувшину, Нікі.
Я розповів усе, що знав, коли приїхав з Москви.
О так. Пам'ятаю.
Так, бачив запис твого допиту.
Ти… Не замовкав.
Я… Тут щось живе?
Я нервувався. Прийшов до вас як перебіжчик.
Знав, що як не розповім достатньо, ви мене викинете.
Як гадаєте, як мої повелися б зі зрадником?
Найстрашніші тортури – змушувати слухати самого себе.
Ти що, тут і спиш?
Як сумно.
Ти чому прийшов?
Про що хочеш поговорити?
Про цикад.
Ти реально замикаєш цю нору? Грабіж пішов би їй на користь.
Як ти мене впізнав? Ми ніколи не зустрічались.
Я б запам'ятав твої парфуми.
Серед моїх друзів-вигнанців
не раз згадувалося твоє ім'я.
Яка честь.
На наступній зустрічі з дружками-кагебістами передай,
що я про них не думаю.
Ніколи.
Щось з'ясували про те,
куди поїхав лисий, вийшовши з поїзда?
Я не персональний асистент.
Я прошу не про шоколадну булочку.
А запитую про розвіддані.
Нащо вони тобі?
Бо я в Котсволді.
Лемб послав мене, поки слід іще свіжий.
Тому якщо є щось нове – поділись.
То я твій персональний асистент?
Моя персональна шпичка в дупі.
Нічого нового. Я розповіла тобі все, що ми знаємо.
Лисий іде до стоянки таксі з іншими пасажирами.
Кілька машин від'їхало, але не видно, чи він у якусь сів.
Дякую, Ширлі.
Я відповіла, щоб ви перестали клюватися, як тупі півні.
Я не клююся, а б'ю словами, як дзюдоїст.
ТАКСІ «A & A» ЦІЛОДОБОВО
Не переживай, Дайно. Барбек допоможе з валізами.
Так, прямо на поїзд. Я йому передам. Усе записала.
Добре.
Тобі куди, сонце?
Вітаю. Вибачте. Авто мені не потрібне.
Шансів мало,
але я намагаюся знайти свого дядька.
Він трохи непередбачуваний після смерті тітки.
Постійно десь зникає. Нас це бентежить.
Два дні тому він сів на поїзд в Оксфорд-Парквей,
і відтоді з нами не зв'язувався.
Може, він вийшов тут
і замовив у вас таксі.
Його легко впізнати.
Лисий здоровань, п'ятдесят з гаком років.
Пам'ятаю.
-Справді? -Тихий був вечір.
Кілька днів тому, мій останній клієнт.
Слава богу.
Пам'ятаєте, куди він поїхав?
Так. Він вернувся на Оксфорд-Парквей.
Невже? Ясно.
А можна поговорити з водієм,
щоб уточнити, де саме він вийшов?
Кенні зараз везе клієнта,
але після того піде снідати в кафе за рогом.
-Кенні. Ясно. -Так.
-Дуже дякую. Дякую. -Та нічого, сонце.
З ким ми зустрічаємось?
Уже мав би запам'ятати.
Я запам'ятав. Просто… тебе перевіряю.
З Невським.
З представником Невського з російським іменем?
Ну тебе, Мін.
Вибач. Просто…
Мені вже давно не доводилося запам'ятовувати щось важливе.
Так. Пашкін. Аркадій Пашкін.
Ось із ким.
Він же людина Невського?
Так, але сьогодні ми зустрічаємося з охороною Пашкіна.
-Вони теж там? -О боже.
Так.
-Пйотр. -Так.
-Кирил, який працює на Пашкіна… -Так, зрозумів.
-…який працює на Невського. Ясно? -Так.
-На картках записати? -Ні, дякую. Не треба.
-Ти куди? -Я на велику.
О ні. Мін, у нас нема часу.
Я об'їду затори. Не бійся, я швидко.
Головне – не спізнюйся.
Я не спізнюся до старих Леніна й Распутіна. Не бійся.
Усе запам'ятав.
То Саллі сказала,
що два дні тому ви відвезли мого дядька на Оксфорд-Парквей.
Я чимало людей віз на Оксфорд-Парквей два дні тому.
Здається, ви хочете від мене грошей, Кенні.
Не дуже люб'язно зважаючи на те, що мій дядько нездужає.
Не думаю, що дядько хоче, щоб його знайшли.
То ви не відвезли його на Оксфорд-Парквей.
Не думаю, що він ваш дядько.
Так.
Я не віз його в Оксфорд-Парквей.
А куди везли, Кенні?
Маєте ще?
-У скільки мені це обійдеться? -Ось у чім річ.
Дядько – чи хто він вам –
сів у таксі й одразу назвав іншу адресу.
Оплатив дорогу до Оксфорд-Парквей і трохи зверху,
щоб, раптом хто шукатиме,
я сказав, що відвіз його на Оксфорд-Парквей.
Не хочу порушувати домовленість.
-Хіба що… -Хіба що я заплачу більше.
А ви кмітливі.
Скільки?
Двісті фунтів.
Дв…
Банкомат отам.
Зупинимось на 240.
Подвійне віскі й червоне вино.
Розливне? Маємо мерло, каберне…
Ні. Найгівняніше. Дякую.
Поновіть.
Цикади.
Чому ти згадав про них на допиті?
Вважав, що маю козир. А всім було байдуже.
Хочу знати, що ти збирався розповісти,
якби вони не втратили інтерес.
Я б розповів… що чув про плани Попова на цикад
від нього самого.
Не віриш?
Що ж, розказуй.
Був звичайний робочий день.
Незадовго до падіння стіни.
Я був у кабінці.
І підслухав двох чоловіків за розмовою.
Перший сказав: «Не можна покидати моїх цикад.
Треба продовжити фінансування й підтримку».
Інший відповів: «Буде важко».
Тоді перший сказав: «Скажіть, що це від Попова».
-І все? -Так.
Вони зайшли, перекинулись кількома словами й вийшли.
Опиши його. Попова з прихвоснем.
Я ж казав. Я був у кабінці.
-Навіть не визирнув? -Це була туалетна кабінка.
Ти підслухав розмову, коли срав?
Мабуть.
Мені більше запам'яталося інше.
Ти впізнав голоси?
Не того, кого я прийняв за Попова.
А от другий здався знайомим.
Але точно не скажу.
Як звати?
Андрей Черніцький.
Який він із себе?
Убивця.
Коли ти бачив його очі… навіть здалеку.
Великий бик. Великий лисий бик.
Гей.
-Добре, що приїхав. -Відпрацював кілометри.
-Я ж казала, що спізнишся. -Та ну.
-Я приїхав вчасно. -«Вчасно» – це за 20 хвилин до.
-Ти ж знаєш. -Так.
Довелося все прочесати самій.
Пробач.
Ніби вони. Пйотр і Кирил.
Хто вони, кажеш?
Несмішно.
Гаразд.
Нехай вони підійдуть.
Як ми розуміємо, містер Пашкін приїде завтра.
Зараз він у Нью-Йорку.
Ми координуємо заходи безпеки на зустрічі.
Перевірка на «жучки»?
Так. За день до зустрічі.
Ми все перевіримо, вимкнемо камери й замкнемо залу.
Ми підемо з вами.
Це вже зайве.
Не зайве.
Не довіряєте нам?
Послухайте, містере…
-Вибачте, я… -Гарпер. Мін Гарпер.
Це було ніби: «Бонд. Джеймс Бонд».
Усі англійські агенти так кажуть?
Ми з міністерства енергетики.
Авжеж.
Може, заховаєте члени в штани?
-Добре, ховаємо. -Чудово.
Власне, як і пістолети.
Пістолети?
Так, як ті, що у вас зараз при собі.
У нас нема пістолетів.
Приходьте на перевірку на «жучки». Але без зброї.
А після перевірки ви відзвітуєте містерові Пашкіну в готелі.
У якому готелі?
«Амбасадор».
Ви теж там зупинились?
Коли приїде містер Пашкін, ми теж оселимося в «Амбасадорі», так.
А поки що?
Ми в «Ексельсіорі» чи «Ескалібурі». Щось таке.
Вибачте, постійно забуваю назви.
Удачі вам з пошуком усіх лондонських готелів на «Е».
Ви мені подобаєтесь. Ви смішна.
Не забудьте повідомити готель…
Авжеж. Тут можливо взяти таксі?
Так. Стоянка таксі одразу за рогом.
Приємно було познайомитись.
-Я їм не довіряю. -І не повинен.
Такі правила гри.
Мін, головне – виконати свою роботу.
-Що ти робиш, Мін? -Виконую свою роботу.
КУЗНЕЦОВ ІМПОРТ ТА ЕКСПОРТ
Перепрошую!
Я тебе бачила.
Ти прийшов перший, а тоді пішов, щоб я тебе чекала.
Просто я знав, що ти спостерігаєш і чекаєш,
щоб прийти після мене.
Оце ми парочка. Створені одне для одного.
Якщо лавка забруднить мені плащ, я виставлю тобі рахунок за чистку.
Плащі можна чистити?
Так.
Чистити плащі, лікувати зуби, мити голову.
Знаю, для тебе це новина.
Я був зайнятий.
Може, тому себе запустив.
Що ти хочеш від Ніколая Катінського?
Побіг плакатися мамці?
Я його не кривдив.
Але за випивку, яку я йому купив, не ручаюсь.
Розказуй.
Я хотів розпитати про деякі моменти в його допиті.
Це було майже 20 років тому.
Катінський був дрібною рибою.
Не надав інформації, яка б не була підтверджена з надійніших джерел.
Ми тримали його тільки на обміни.
Кілька днів тому помер Діккі Боу.
Знаю.
Пси вже все перевірили. Нічого незвичного.
Старий пияк помирає. Повчальна казочка.
Він лишив записку в телефоні. «Цикада».
Боже.
Єдиний колишній кагебіст, який говорив про цикад, був Катінський.
Цикади – вигадка.
Катінський підслухав розмову про цикад у Москві.
Про їх збереження після падіння стіни.
Слова самого Попова.
Попов – фікція.
Чоловік, який говорив з Поповим,
підпадає під опис убивці Діккі Боу.
Що?
Я думав, що Біллі-Великі-Яйця вистежує вбивцю.
Ти чому біля банкомата? Ідеш у стрип-клуб?
Як ти мене знайшов?
Робочі телефони відстежуються.
Нащо ти мене знайшов?
З нудьги.
Бо його психологічний вік – сім років.
Я підкупляю таксиста, бо він щось знає.
Знає, як визначити лоха.
Геніально. Па-па, Родді.
І далі обсирай усіх навколо з лави запасних.
Що ти збирався сказати?
Збирався обсмалити його бліцкригом з дотепів.
Це другий сніданок?
Тебе довго не було.
Так. То де ви його висадили?
Апшотт.
Що за «Апшотт»?
Кількасот будинків, церква й паб.
-Ага. Де саме в Апшотті? -Біля церкви.
Його хтось чекав?
Я не бачив.
Він сів у машину? Чи зайшов у будинок. Що він робив?
Він заплатив і вийшов – я втратив інтерес.
Може, ви щось бачили, коли від'їжджали.
Не бачив.
Хто він?
Як він знав, що його шукатимуть?
Він мій дядько.
Я маю справу зі 100 000 людей, які вимагають закрити місто,
і міністром внутрішніх прав, який хоче бунту,
щоб він влаштував «закон і порядок».
Мені не треба, щоб ти копався в минулому.
Ідеться не про минуле, Діано. Діккі прямо зараз на столі в морзі.
-Яке тобі діло до Діккі? -Ніякого.
Брудний виродок мені навіть не подобався.
Але річ не в тому.
Він був агентом, а це не пусті слова.
Не для тебе й зануд з Парку.
Але я дістану виродка, який його вбив.
І як ти його знайдеш?
У Линяльній нема ні ресурсів, ні бюджету на повноцінну операцію.
-Нема. Але ти їх схвалиш. -Чому це?
Бо твій дружок Павук орендує моїх агентів,
і я заслуговую на відповідну плату.
Та парочка гівна варта,
але принцип ти розумієш.
Ти серйозно вважаєш, що я схвалю цю операцію,
бо Вебб використовує твоїх агентів, яких ти звеш гівняними кіньми?
Мені потрібне надійне прикриття.
Я й сам усе влаштую,
але це займе тиждень-другий, а я поспішаю.
Також мені потрібен… операційний фонд.
Не знаю. Кілька тисяч вистачить.
Ти в мене в боргу.
Я все роблю, і ми закриваємо тему…
-Аякже. -Добре?
Почнемо з нуля.
І раджу протерти плащ.
Ти сіла в пташине лайно.
ТРАДИЦІЙНИЙ АНГЛІЙСЬКИЙ СНІДАНОК СНІДАНОК ОБІД ВЕЧЕРЯ
КАФЕ НА СТАНЦІЇ
Це Кенні з таксі.
Прийшов чоловік. Як і домовлялися, я назвав церкву.
Тепер надішліть гроші.
Кому дзвониш, Кенні?
Кому…
От чорт.
Що за…
Не смій.
Так, Кенні…
ти починаєш мене бісити.
Тому давай швидко.
Або я душу тебе, поки не вирубишся,
або змушу тебе обблювати це гарнезне таксі.
Або просто розкрий рота.
Хороший вибір.
А ти жадібний, Кенні. Два сніданки, та ще й оце.
Так. А тепер розкажеш, куди ти його відвіз.
На аеродром.
Це правда?
Так.
Добре.
-То їдьмо туди. -Чорт.
Замовкни. Просто подихай.
І оклигаєш. Поїхали.
По цьому номеру відповів той самий тип, якого ти віз в аероклуб?
Не знаю. Я лишив повідомлення.
Він сказав: якщо хтось не повірить, що він їхав до Оксфорд-Парквею,
розповісти про церкву,
і він пришле ще грошей.
Ясно. Скільки? І як він мав заплатити?
П'ятсот фунтів. Через PayPal.
Б… Обліковий запис на фальшиві документи.
Неможливо вистежити.
Ти хто?
Коп?
Не переживай. Я з хороших хлопців.
Я тебе не скривджу.
А от той лисий – не скажу напевне.
-Хочете щось випити? -Не хоче. Дякую.
Кульгаві коні.
Що ви чули?
Нічого від тебе.
-На них можна все перекинути. -Як і на тебе.
Може, і тебе відіслати в Линяльну.
Я над дечим працював.
Використав Кульгавих коней для прокладки. Вам сподобається.
Схоже на вечірку-сюрприз.
Ненавиджу сюрпризи й не люблю вечірок.
Я розробляв план зустрічі
між вами й Іллею Невським.
Так.
Невського чіпати не можна. Ти знаєш.
У нас домовленість з Москвою.
Ми його не чіпаємо, вони – не вбивають.
Мабуть, у тебе хороша причина
для дестабілізації міжнародних відносин.
Ми підстраховуємось.
Ми не хочемо конфліктувати з теперішнім режимом,
пригріваючи його найбільшого критика.
Але водночас не хочемо, щоб президент Невський прийшов до влади,
тримаючи образу на Британію, яка йому не помагала.
Ми не дали їм арештувати його майно.
-Він має бути вдячний. -Він цінує нашу допомогу.
Та йому цікаво, чи не хотіли б ми докластися до швидших змін.
Звідки інформація?
Зі мною зв'язалася людина,
яка сконтактувала мене з другою рукою Невського – Аркадієм Пашкіним.
-У нас зустріч у суботу. -Хто ще знає?
-Ніхто. -Гарпер? Ґай?
Вони просто відповідають за безпеку.
Продовжуй.
Регулярно доповідай мені. З подробицями. Добрими й поганими.
Авжеж.
Якщо кульгаві коні брикатимуться, вернеш їх Лембові.
І приєднаєшся до них.
Мем.
Таке мені не по кишені.
Хіба що продамо нирки… Твої нирки.
-Ти такий… -Що?
-Гей, ти. Гей. -Що?
Ти така, бо я поїхав за ними?
Бо мене не помітили.
Дізнався, куди вони їхали?
Ні. Не зовсім.
То тебе могли вбити ні за що.
Я був на велосипеді.
Спалив усі необхідні калорії ще до обіду.
-Це не смішно. Не смішно. -Я знаю.
Тисячі щодня їздять на велику в Лондоні. І їх не вбивають.
Більшість з них – не ідіоти середнього віку, які щось доводять.
Я довів, що правий:
вони мимрили назву готелю,
бо зупинились у нічліжці на Едґвер-роуд.
Ти ж не знаєш. Ти їх втратив.
Ну так, але приблизно.
Хто тут живе?
Ілля Невський. Ось.
Бос типа, з яким зустрічається Павук.
Поки ти розбирався з кризою середнього віку,
я вирішила попрацювати.
Вдай, що дивишся на мапу.
Туди або, може, туди?
-Здається, туди. -Ні, туди.
Павук нас сюди не посилав.
Павук доручив нам подбати про безпеку.
Що я і роблю. Перевіряю, наскільки він параноїк.
І бачу, що дуже.
Боже, якщо ти так дбаєш про безпеку
і хочеш влаштувати таємну зустріч, хіба ти підеш до Вебба?
Це щось неофіційне. Не через звичайні канали.
То ти можеш так більше не тікати?
Не тікатиму.
-Ще далеко? -Кілометр.
Він іще щось казав чи просто розповів, що робити?
Чи ми теревенили?
-Так. -Ні.
-Який у нього був акцент? -Не знаю!
-Мабуть, польський. -Ясно. Саме польський?
Або чеський.
Боже… Це не одне й те саме.
-Я на такому не знаюся. -Та ну?
То він сів на літак?
Не знаю.
-Як це – не знаєш? -Він вийшов і пішов у клуб.
-Його хтось чекав? -Не знаю.
Знову це «не знаю», яке так мене дратує.
З ким він зустрівся?
Там стояла машина. Можливо, його.
Добре. Пам'ятаєш модель або номерний знак?
Я був неуважний. Переписувався з жінкою.
Писав, що завтра візьму вихідний, бо солідно заробив.
-Далеко звідси Апшотт? -Три кілометри туди.
Добре.
Отак.
Ти ж не розкажеш моїй дружині?
Що? Що ще ти накоїв?
Я сказав, що заробив менше.
Програв кількасот на перегонах.
Але відбив їх на тобі.
Так.
Можеш зачекати тут і відвезти мене на станцію.
Безплатно.
Родді. Можеш вистежити мобільний номер?
Безумовно.
Думаю, це номер убивці Діккі.
Чекаю.
Так, 0700-900-917.
Пропустив одну цифру.
Перевір, чи не застрягла в тебе в дупі.
Ні. Я не пропустив. Просто…
Номер розмазаний.
Спершу 07, а тоді або одиничка, або сімка.
Перевір обидва.
Замовкни вже, я з тобою зв'яжусь.
Він сказав, чий це номер?
-Вибач, а ти хто? -Це Лембовий жарт. Ідіот.
Родді, можна швидше?
-Вгадайте, де телефон. -В Естонії.
Алло.
-Він в Естонії. -Ясно.
Знаю, як він туди потрапив. Я в аероклубі Апшотта.
Зачекай. Я передзвоню.
Кенні…
Зараза.
Так, у тебе гарний прес.
-Правда? -Так.
Ну, дякую.
Що замовимо на вечерю?
Чорт. Вибач…
Що?
Не можу, бо обіцяв Лукасу сьогодні повечеряти з ним.
Ти жартуєш?
Ні. Мені ж можна бачитися з сином?
Так, тобі можна бачитися з сином. Не треба.
Але ми повинні працювати. Завтра перевірка на «жучки».
Знаю. Але все буде добре.
-Я тобі казав. -Ні, не казав.
І я не хочу, щоб було добре. Хочу, щоб було ідеально.
-Я таки тобі казав. -То чому я не пам'ятаю?
-Мабуть, ти забула. -Невже? Це я в нас забудькувата?
Серйозно? Яка нудьга. Знов Мін усе забуває.
Вибач, але це дуже дратує.
Я давно не робила перевірок на жучки,
а, ти, мабуть, ніколи, тож нам треба підготуватися.
Я думав, що ми вже підготувались.
Не жени. Ти навмисно не сказав, що підеш,
щоб ми зайнялися сексом.
Ти приписуєш мені
розрахунки, на які я просто не здатен.
Ага, аякже. Ти керуєшся інстинктами.
Як тоді, коли рвонув на велику, бо охоронець не пам'ятав назви готелю.
-Я поводився, як професіонал. -Ні.
Як йолоп, і ми ледь не втратили завдання.
Я й сам не знаю, чи хочу це завдання.
Не знаю, чи хочу працювати на Спайдера.
Краще працювати на Лемба в Линяльній?
Це типово для тебе. Вибрати простіший шлях.
-У Линяльній нелегко. -Роби, як знаєш.
Я не закінчу кар'єру в Линяльній.
А я хочу закінчити в Линяльній?
Ти хочеш лишитися, а не працювати на Павука.
Я сказав: не знаю, чи хочу працювати на Павука.
Не знаю, що сказав. Чому ми сваримось?
Бо ти йдеш геть, коли треба працювати.
Це безглуздо. Я ж не до іншої жінки йду.
-А вечеряю з сином. -Бо інші жінки тобі не по зубах.
Вибач, я не те хотіла сказати.
-Я не те мала на увазі. -Справедливо.
Можу прийти пізніше і ми попрацюємо.
Або краще сьогодні заночую в себе.
-Добре. Як вважаєш за потрібне. -Так. Па-па.
Рівер сказав, що він летів з Апшотта.
Я перевірив журнал польотів. У той день ніхто не летів.
Він летів комерційним.
Мабуть, переліт був уранці. Гітроу – найближчий.
-Не пхайся, куди не слід, Стендіш. -Що?
Я його вистежу. Розслабся. Роби своє, а займуся своїм.
Моє – це розливати чай, міняти сміттєві пакети
і роздавати завдання, які я нібито сама не виконала б?
Я не хотів казати вголос.
Ну тебе нафіг, Го. Хто помітив вбивцю Діккі на записі?
На записі, який я хакнув?
Ти не зрозумів би, що на записі, бо не вмієш читати людей.
-А вона вміє. -Їй пощастило. Вона не агент.
Вона постійно біля агентів. І знає, про що говорить.
Перший політ до Естонії
через дев'ять годин після його приїзду в Апшотт.
Дістань записи камер на реєстрацію пасажирів до Естонії.
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК ЛУКАС
Привіт, малий. Де ти?
Мама правду каже. Треба його закінчити.
Нічого.
То поговоримо завтра.
Я люблю…
ЛУЇЗА
ДЗВІНОК ЛУЇЗІ
МАПИ
ЕДҐВЕР-РОУД
А ти не поспішав.
Мусив іти пішки вісім кілометрів. Дуже дякую.
Зате на це раз ви доїли.
-Не пощастило. -Чудово.
Що з'ясував?
Не знаю, як його звуть,
але вбивця Діккі Боу тепер в Естонії.
Перш ніж поїхати, він контактував з кимось в Апшотті.
-З ким? -Ще не знаю,
але це точно хтось з аероклубу.
Як ти дізнався?
Він заплатив таксисту, щоб той його прикрив, але я його дотис.
Номер, який він дав таксисту, тепер в Естонії.
То він знав, що його шукатимуть.
І тому замів сліди.
Або хотів, щоб слід знайшли.
Чому ви так вирішили?
Бо якщо ти так зразу його вирахував,
то це значить, що він не дуже ховався.
Дякую.
То він убиває Діккі…
так, що правоохоронці нічого не запідозрили,
але привертає мою увагу.
А тоді сідає в таксі.
Він міг орендувати машину з фальшивими документами,
чи ще краще – вкрасти.
Якось незграбно.
Чому ви вважаєте, що він привертав вашу увагу?
Не знаю.
Інколи, щоб з'ясувати, навіщо встановили пастку,
потрібно в неї зайти.
Надіюся, ти зробив усі щеплення. Відправляю тебе в поле.
В Естонію?
Не поїдеш ти ні в яку Естонію.
Вернешся в Апшотт.
З'ясуєш, з ким він говорив у клубі.
І чи та людина – цикада.
Це твоя машина. Одяг на зміну в багажнику.
Ось новенькі документи, біографія, гроші й досьє.
Постарайся не загубити.
Щоб це роздобути, довелося поклястися у вірності Дарт Тавернер.
Ім'я вбивці Діккі – Андрей Черніцький?
Ви вже знали.
Так… Авжеж знав.
Хто такий Ніколай Катінський?
Старий кагебіст.
Приїхав після падіння стіни.
Він вказав на Черніцького.
Окрім того, він єдиний на планеті,
окрім покійного Діккі Боу,
хто стверджує, що бачив Александра Попова.
Усе там.
ВОДІЙСЬКЕ ПОСВІДЧЕННЯ
1. ВОКЕР 2. ДЖОНАТОН
Що?
Захопливо.
З Апшотта з любов'ю.
РЕСТОРАН САРЧНАР
«Цикадами» звали «сплячих» агентів
з темного боку стіни.
З нашого боку їх звали мертвими левами.
Але чому тепер?
Ось чого я не розумію. Навіщо тримати їх так довго.
Росіяни люблять довгі ігри.
Росіяни здатні терпіти страшний біль і жертви…
А ще вони злопам'ятні.
Виродки не здаються.
Перевір цей аероклуб.
Уже перевірив.
Власник – Данкан Троппер.
Інформація про рідних – лише до діда з бабою.
Класичний дзвіночок фальшивої особистості.
Колись – так.
Що більше пробілів, то підозріліше.
Не знаю. Щось це аж занадто підозріло.
-Ви про що? -Може, він тебе чекає.
Ну все. Їдьмо.
Не хочу стирчати тут цілий вечір.
-Везти вас аж у Лондон? -Ні, дякую.
Я не проведу з тобою дві години в машині.
Висадиш мене на станції.
Добре.
Зараза.
Містере Гарпер, ви за мною стежили?
Я був… просто…
Що? Потрібно більше часу, щоб щось вигадати.
Відчуваєте, що я приклав вам до шиї?
У Росії є така приказка…
«Чоловіку, який пхає носа, куди не треба,
зносить голову».
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська