Чому так довго не вдається підключити систему?
Мабуть, є причини.
Що за поразництво?
Ми мали б бути неприступні.
У мене три запитання.
Як, чому і що за херня нас чекає далі? А відповідей нема.
Боюся, полетять голови.
Чорт.
Що за відлік?
Щойно з'явився. Не знаємо чому. Не найкраща відповідь.
Це не відповідь.
Невже нема якоїсь анти… антивірусної програми,
яку можна використати? Чи бекдор-патчу?
Не думаю, що варто викрикувати
випадкові слова, які ти бачив у мейлах.
Дякую.
Данкане, може, спробувати перезапуск?
Пропонуєте вимкнути й увімкнути?
Ні.
Хіба що це поможе. Може, це варіант?
Таке не вимкнеш. З цим узагалі нічого не зробиш.
Клоде, даймо їм працювати.
Не треба було нікуди вводити її код.
Не треба було випускати її звідси.
Я хотів завадити лівійським терористам
знищити довбану столицю.
Вона хотіла, щоб ти її відпустив.
Про що ти? Вона… Вона була нажахана.
Я її переконував. Я…
Коли Го впустив її в нашу базу даних,
вона викачала твою справу, Клоде.
Вона тебе обдурила. Тебе вивчали. А тоді піймали на живця.
Нас обох, бро.
У тебе не було й шансу.
Вона жіноча версія мене. Тому я й закохався.
Є хороша і погана новини.
Ми знаємо, як відновити роботу системи…
Чудово.
…але після завершення відліку.
Мені за тебе соромно.
- Сер. - Так?
Посол Лівії на першій лінії.
А він не поспішав. Я дзвонив йому кілька годин тому.
Дякую.
- Алло. - Містере Вілен.
Мої щирі вибачення від імені лівійського уряду.
Я щойно дізнався, що опозиційна група агентів служби безпеки
відповідальна за жахливі події
минулих кількох днів.
Надіюся, ви зробите все можливе,
щоб допомогти нам їх розшукати.
З одним можете поговорити прямо зараз.
Вибачте, що?
Це вразлива дівчина, з якою ви говорили раніше.
Пам'ятаєте? Ваша правда.
Я сильніша, ніж вважала,
і в мене багато сили, про яку я й не підозрювала.
Хто ти, на біса, така?
Я виросла в країні, яку знищило ваше пихате втручання.
Ви прирекли нас на роки мороку.
Ніщо не виправдовує вбивства 11 людей.
Дайте мені когось авторитетного.
Не повіриш, ти говориш з головою MI5.
Я в курсі.
Ви це повторювали, коли я була тремтячим дівчам,
яке ви хотіли вразити.
Та відтоді ми поклали вашу комп'ютерну систему
й осоромили вас як керівника.
Можна сказати, ми осліпили наших ворогів.
Дайте мені Діану Тавернер.
Тавернер.
Якщо не виконаєте наших вимог
до завершення відліку на екрані,
останній пункт стратегії дестабілізації…
ну знаєте, тієї, яку ви створили й використали проти стількох колоній…
буде втілено в життя.
Які ваші вимоги?
Сто мільйонів фунтів.
Компенсацію за роки втрачених нафтових прибутків
слід виплатити на рахунок «Альбіон Голдінґс» на Кайманах.
Це мізер проти того, що ви завинили.
Подзвоніть, коли зберете.
Розслабтеся. Заплатять – і я вас випущу.
Па-па.
Вони хочуть сто мільйонів до кінця відліку,
або вони виконають останній пункт свого плану.
А що це за останній пункт?
Напад на храм.
Так. Але ж це ранок неділі.
Боже, курва, милостивий. Як ми її знайдемо?
ЗА КНИЖКОЮ «ПРАВИЛО ЛОНДОНА» МІКА ГЕРРОНА
КУЛЬГАВІ КОНІ
ВІЛЕН, КЛОД МАРТІН
ЛІВІЙСЬКА ОПЕРАЦІЯ
Діано.
Ми втратили Тару.
Ти ж знав, що вона ошукає Вілена.
У мене були підозри.
Які підтвердилися, коли я прочитав його справу.
Його психотип – суцільний «комплекс татка-рятівника».
Я думав подзвонити, але вирішив, що тобі сподобається спостерігати,
як він виставляє себе повним довбнем.
Уже озвучили вимоги?
Вона щойно дзвонила з посольства.
Виїзд і сто мільйонів, які вони втратили на нафті.
Вони правду кажуть про нашу поведінку,
але більшість грошей з нафти вони вкрали,
а дріб'язок використали для репресій.
Вони поклали наші системи й дали нам годину до 10:06.
Інакше буде теракт у храмі.
Ранок неділі.
Добре спланували.
Мабуть, доведеться вам заплатити.
Мем.
У Лондоні близько двох тисяч церков.
Якщо додати мечеті, синагоги, інші храми та релігійні центри,
вийде понад п'ять тисяч потенційних мішеней.
Так, але мусульмани не ходять молитися в неділю.
Це ж так, правда?
Я сикх.
Припустимо, що йдеться про церкву.
Пріоритетні цілі. Собор Святого Павла, Вестмінстерське абатство.
Вони й так захищені.
Якщо перекинемо всіх до Святого Павла, а теракт буде деінде,
то здаватиметься, що ми захищаємо пам'ятку, а не людей.
Добре. Усе закриємо.
Як нам закрити від людей усі церкви Лондона
за сорок хвилин? Буде повний хаос.
Залучимо поліцію.
У нас нема стільки озброєної поліції.
То викличемо армію.
За сорок хвилин?
Мем, мінфін перевірив траст на Кайманах,
куди треба виплатити гроші.
Пов'язаний з цією компанією.
Господи. Добре. Приведіть його.
- Уже їде. - Щоб ніхто не бачив.
Вибач, нащо ми перевіряємо рахунок?
Ми ж не заплатимо.
Краще це не відкидати.
Негайно дзвони прем'єру. Щоб він це схвалив.
Піддатися шантажу? Він і слухати не захоче.
Тоді тебе чекає другий Ебботсфілд.
Пошли Псів до посольства Лівії.
Якщо обійдеться без кровопролиття, супроводимо її з групою в аеропорт.
Якщо ж ні, нехай будуть готові брати будівлю штурмом.
Може, нам варто діяти,
наприклад, вистежувати лівійців чи дівчину Родді?
Вона в посольстві Лівії.
То цю операцію схвалив уряд?
Сумніваюся.
Вона проникла туди, бо знає,
що ми не зможемо зайти і її витягти.
ДІДУСЬ
Дідусь дзвонить?
Ні. Так. Як ви дізнались?
Ну, якби це було по роботі, то ти відповів би,
особистого життя в тебе нема, тож це він.
До речі, як він?
Не дуже.
Він щось чує з новин,
але дуже все плутає.
- Нічого не кажіть. - Про що?
Про те, що він розгублений.
Я знаю, що ви не ладнали, але не треба.
Найгостріший ум у тій будівлі. Після мене.
А тепер ви скажете щось жахливе.
Щось невимовно гидке про те,
що тепер він ганебна тінь колишнього себе.
Не мушу. Ти сам усе сказав.
- Це не помагає. - Я…
Що будемо робити?
Не кажіть, що нічого.
Нічого тут не зробиш.
Вони збіса кмітливі й безжальні.
Парк не захистить усі церкви Лондона.
Тож доведеться заплатити.
- А якщо не заплатити? - Буде бойня.
У випадковій церкві Лондона?
- Який кошмар. - Не у випадковій.
Мені на думку спадає конкретна церква.
Однак таке спало б на думку лише довбанутому психопату.
Думаєте, він знає?
Чорт.
Стоп, куди вони?
Ебботсфілд.
Ебботсфі… Теракт в Ебботсфілді вже був.
А пам'ять про загиблих ушановують у міжконфесійному центрі.
Не можна вивалювати таке лайно й сидіти склавши руки.
Я не сиджу склавши руки. А посилаю своїх найкращих агентів.
І тебе.
Чому мене викликали сюди,
а тоді виставили на сходи, як прислугу?
Коли ти недавно до мене заходив,
то згадував невдоволених лівійців, які хочуть компенсації
за втрачені нафтові прибутки.
А зараз у нас 25 хвилин, щоб заплатити 100 мільйонів
і завадити лівійській групі влаштувати теракт у церкві.
Я про це нічого не знаю.
Країна до біса розділена,
а з мого обмеженого досвіду, за кожним засранцем є грішки.
Можливо, ви маєте справу з геть іншою групою.
Ми повинні заплатити викуп офшорній компанії, у якій директор ти.
У такому разі, курва нахер так, мабуть, це ті самі люди.
Більше не вестиму справ на Середньому Сході.
Вони люблять торг
і часом геть злітають з котушок.
Чому в них твій рахунок?
Є два рахунки.
Один для пересилання коштів, після того як я заберу комісію.
Очевидно, зараз він пустий.
А другий?
За нього вони три роки платили мені номінальну ціну.
Нещодавно ж заявили, що я роблю замало,
- тому я завітав до тебе. - А «номінальна» – це…
Дві-три сотні тисяч.
Які я обов'язково задекларую.
Чому мене втягують у цей хаос?
Це удар по репутації.
Бо ти взяв гроші й нічого не робив, а вони хочуть
показати, яка ця країна корумпована.
Отримати гроші через ексміністра внутрішніх справ –
для цього ідеальний варіант.
Коли все випливе, це вдарить по нас усіх.
Пане прем'єр,
на жаль, навряд чи ми зупинимо теракт, не заплативши.
Ні. Я так само розчарований.
Дванадцять хвилин.
Тавернер не залишила нам вибору.
Мм.
Нам дали годину не щоб їх зупинити.
Нам дали годину, щоб знайти гроші.
Нас переграли.
Ми заплатимо. Але дай слово, що ви відкличете теракт.
А ви дайте слово, що нам дадуть покинути країну.
Скоро під'їдуть машини, і вас відвезуть на авіабазу.
Та вільний виліт ми гарантуємо лиш за умови, що вилетить уся ваша група,
і насильства більше не буде.
А ще нічого не має випливти.
Уявляю, як це принизливо.
Неприємно, скажіть?
Ви згодні на наші умови?
Я дам їм знати, і вони негайно вернуться в посольство.
У разі будь-якого насильства люди в машинах
не повезуть вас в аеропорт,
а прямо в морг.
Насильства більше не буде.
Переказ авторизовано.
ОТРИМАНО ПЕРЕКАЗ 100 000 000
Бачу.
Заплатили. Нам вдалося.
Повертайтеся в посольство. Вилетимо звідси.
Бачу, ти ввійшла у свою роль.
Ти рекрут.
Не ти віддаєш накази.
Що ти хочеш сказати?
Це ж кінець.
Не для нас.
Послухай.
Якщо ви не зупинитеся, вони візьмуть будівлю штурмом.
Готуйтеся.
Заплатили?
І що?
Чому це має нас зупинити?
Як же це?
Що скажеш на це? Га?
Хочу, щоб вони заплатили кров'ю,
бо я бачив, скільки її було пролито.
Розчавили нашу країну і вернулися додому,
лишивши нам жахи війни.
Нехай відчують цей жах на собі.
Може, наступного разу двічі подумають, перш ніж почати нову війну.
- Ти куди зібрався нахер? - Дивись.
Ти обрав мішень собі, а я оберу собі.
Достатньо невинних загинуло.
Останній удар треба завдати тим, хто винен у війні.
Я проливатиму лише кров винних.
Відплата за мою сім'ю.
А ти що?
Ходімо, брате.
Не розумію, як ти їси в такі моменти.
Вона що, веганська?
Я просила м'ясну.
М'ясна має бути яскраво рожева.
Сосиски в тісті ж…
Ага, нехай.
Якби ти хотіла вийти звідти й утекти від Псів,
у який би бік рухалась?
Думаєш, Тара спробує втекти?
Відповідай.
Наліво. Наліво в провулок.
Ти ж казав, що їх випустять з країни,
якщо вона відкличе теракт.
Вона ще дитина.
Не вірю, що заправляє вона.
Так, її хлопці мали б уже вернутися.
Не думаю, що вони вернуться.
Думаю, вона сидить там
і поволі усвідомлює, що не контролює свою банду психів.
Ти ж казав, що ми заплатимо.
Глянь, що вони творили ці кілька днів.
Не думаю, що гроші вгамують їхній гнів.
Пси заходять.
Під кулі можуть потрапити невинні люди.
Так, наші імпульсивні бугаї становлять для них більшу загрозу,
ніж вона.
Не можна отак сидіти.
- То йди. - Що?
Піди постукай у двері.
Що? Я?
Учора ти застосувала фізичне насильство до мера.
А тепер стискаєш булки, боючись постукати у двері.
Учора в мене не було вибору.
Маячня. Ти кайфуєш, коли потрапляєш у вир подій.
Мабуть, це нагадує кайф, який ти отримувала,
коли напивалася до всирачки.
А що робити після того, як постукаю?
Скажи їй іти з тобою.
Якщо не хоче кулі межи очі.
Тут її не застрелять – неозброєну, у всіх на виду.
Якщо зайдуть у будинок, буде геть інша ситуація.
Як ти казала,
- можуть постраждати невинні. - Я таки це казала.
Ну от. На безневинну стареньку уваги не звернуть.
Супер.
Вибачте, посольство закрите.
Усе гаразд. Я по запису.
- Мем, вам туди не можна. - Хто це?
Я з MI5, впусти мене.
Відійдіть від будинку.
Або я, або озброєні чоловіки.
Мем, я вас забираю.
Як ви мені допоможете?
Якщо опустиш пістолет і вийдеш зі мною, тобі ніщо не загрожуватиме.
Я маю в це повірити?
Вибору в тебе нема,
бо якщо лишишся тут озброєна, тебе вб'ють.
Відчиняй. Давай, відчиняй.
Онови перелік заручників. Щойно зайшов ще хтось.
- Увага! - Не підходьте!
- Ні? - Зброю!
- Опусти зброю. - Ти могла просто вийти зі мною.
- Опусти зброю! - І що далі? Назад у Парк?
Нащо мені це?
Кинь зброю!
Я сказала не підходити!
- Стій! - Тебе вб'ють.
- Кинь зброю! Негайно! - Я вистрілю!
Я не жартую. Я вистрілю!
Кинь зброю!
Дежавю.
Ходімо, руки вгору. І за голову.
Та ну. Не сумуй.
Краще вже тюрма, ніж стосунки з Родді Го.
Іди на хер!
Ліма, гольф 5-7 центру. Підозрювану затримано.
Веземо її. Кінець зв'язку.
Ти ж знав, що так буде.
Так.
Як я й казав, вона дитина.
Вона б тебе не застрелила.
Мені так не здавалося.
Ходімо.
Куплю тобі лимонаду.
Заспокоїш нерви.
Загине більше, ніж першого разу.
Загинуть усі.
Година збігає. Треба всіх вивести.
Але спокійно. Без паніки.
Може, вони вже всередині, затесалися між гостей.
Я зробив би так.
Я все ще неозброєна.
Не переживай. Ми озброєні.
І як це помогло Ґімболу?
Поки ми збудуємо Єрусалим
На зелених землях Англії
Вільям Блейк написав ці сповнені надії рядки понад 200 років тому,
але вони надихають і втішають нас досьогодні.
Та звертаючись до сучаснішої мудрості,
яка розрадить наших молодших жалобників,
я зацитую слова Домініка Торетто з «Форсажу-7».
«Кажуть, що жити в серцях тих, кого ми покинули, значить не вмирати».
Урок, який мені дали обидва мудреці,
яких розділяє кілька століть,
полягає в тому, що сьогодні Лондон не лондовижний,
але він буде лондовижним завтра, якщо ми зберемо…
Увага, всі на вихід.
Потрібно якнайшвидше покинути приміщення.
- Що таке? - Вибачте, ми з MI5. Я не…
- Покажеш їм… значок? - Назад.
Так, мабуть, слід було їх попередити.
Нам надійшла інформація,
тому всім треба покинути будівлю.
Прошу всіх пройти до чорного ходу.
Прошу, без паніки. Повільно й обережно покиньте будівлю.
Негайно! Виходьте!
Прямо зараз! Вставайте!
Усі виходьте! Прошу!
А як же, курва, план вийти спокійно?
Що, в біса, відбувається? Я лише почав промову.
Вибачте, сер, але ви повинні негайно покинути будівлю.
- Гей. Тихо. - Стоп. Тут пожежа?
- Ні, не пожежа. - Чому він увімкнув тривогу?
- Слушне запитання. - Загроза безпеці.
- Ми дізналися про загрозу безпеці. - Яку?
Лівійські агенти вимагають в уряду 100 мільйонів фунтів.
Я вас не чую.
Вибачте. Хтось може вимкнути це виття?
Менш ніж за хвилину ми повинні заплатити 100 мільйонів
або ж станеться теракт у храмі,
і ми вважаємо, що саме в цьому. Повірте…
Слава богу. Ви почули?
Так, ви вважаєте, що теракт буде тут.
- Так, тому виходьте. - Проте ви не певні?
Розвідка не буває впевнена на 100 %.
А на скільки відсотків упевнені?
- Це має значення? - Я мер Лондона.
Якби була загроза теракту,
- мене б повідомили. - Ну…
ДІДУСЬ
Чорт. Не зараз.
Нема часу сперечатися про правила.
- Подзвони Вілену. - Він повинен звідси вийти.
Повбиваємо надворі.
Мер ще тут.
Мені вже раз завадили його вбити.
- Почнемо з нього. - Добре.
Візьми на себе охоронців.
- Ваше ім'я? - Моє…
- Рівер Картрайт. - Рівер?
Так.
Клоде, я тут з Рівером Картрайтом,
який увірвався на поминальну службу й лепече про теракт,
про який мої агенти не в курсі.
Ясно.
Передусім вибачте за це, Зафаре. Вибачте.
Вас мали б тримати в курсі подій,
але, на наш захист, ситуація розвивається дуже швидко.
- Ура. - То тут буде теракт чи ні?
Планується.
Якщо чесно, у нас нема доказів,
що під загрозою саме ви.
Безперечно, якби ми отримали таку інформацію, то…
- ми б когось прислали. - Стоп,
ви ж прислали. Я стою між ваших агентів.
Можете дати мені Картрайта?
Просить вас.
- Сер. - Що ви, в біса, робите?
Ми подумали, що буде теракт в Ебботсфілді.
Ми їм заплатили.
Не буде ніяких терактів. Тим паче в Ебботсфілді.
Лягай!
Ти хоч раз тримав ствол у руках?
У тебе був кращий кут.
Ви цілі?
Чорт.
Зараза.
- Скільки лишилося? - Достатньо.
Чорт.
Виконайте, що він каже. Виконайте на хрін, що каже.
Хочу покинути країну.
- Як домовлено. - Домовлено?
З MI5. Вільний виїзд.
Ти жартуєш? Ніхто тебе не випустить.
Ти порушив угоду, коли відкрив вогонь.
- Не кажи йому такого. - Я не брехатиму.
Краще б збрехав.
Випустіть мені звідси або я застрелю мера!
- Не варіант. - Варіант, бо він його застрелить.
Тільки не цілься в шию. Ми бачили, як гівняно ти стріляєш.
Можу прицілитися деінде.
Я вийду звідси й заберу його з собою.
- Ми не дозволимо. - Дозволимо.
Будеш постійно мені перечити?
Якщо далі загострюватимеш небезпечну ситуацію.
- Я знаю, що роблю. - У нас тут псих
може вбити заручника. Зробимо все, що він каже.
Саме тому ти й не виберешся з Линяльної.
Чорт. Чорт.
Звідки… звідки ти взявся?
я підійшов до нього дуже, дуже тихо.
Ви двоє… Ви вдали, що сваритеся, щоб його прикрити.
Розумію. Тепер розумію.
Чорт.
Так.
Нестандартний підхід.
Однак часом треба мислити нешаблонно.
Правда?
Ага.
Знайшли всіх лівійців.
Двох застрелили в Ебботсфілді, а Лемб піймав Тару.
Що він там робив?
Не знаю, мем.
Ми заплатили, а теракт усе одно був. Довбаний цирк.
У вас не було вибору.
Коли перевірятимуть, вас точно виправдають.
Діятиме правило Лондона.
Правило Лондона?
Усі в MI5 знають.
Правило Москви – будь насторожі. Правило Лондона – прикривай свій зад.
ПІТЕР ДЖАДД ВХІДНИЙ ВИКЛИК
Клоде Вілен, це Пітер Джадд.
У нас обох проблема з інформуванням громадськості
про нашу роль у подіях минулого тижня.
Хочу запропонувати рішення, вигідне нам обом.
Привіт, це я, Рівер.
Мій хлопчик.
- Як ти? - Ти прийшов.
Так.
Я такий радий.
І я. Ага.
Вибач за той дзвінок. Учора ввечері.
У моїх словах було мало сенсу.
- Нічого. - Мабуть, тобі не помогло.
Усе гаразд.
Хто це був? Русня взялася за старе?
Ні…
Це була Лівія.
Лівія.
Такий хаос.
Так.
Саме цього вони й прагнули.
Щоб вимагати викуп.
І це подіяло, бо…
Ну, ми їм заплатили, але вони все одно вдарили.
Здається, що все хаотично,
але якщо спостерігати уважно, то помічаєш логіку.
- Так. - Треба стежити за ними індивідуально.
За лівійцями?
Що?
За бджолами.
Я про бджіл.
Про бджіл.
У бджіл сильна трудова етика.
Жалом під хвіст.
Ось що я вчора пробував згадати.
Я втрачаю розум.
- Неписане правило. - Яке?
Дестабілізації.
Розумієш, коли ми мали справу з особливо непростими мерзотниками…
ми завдавали удару, коли ті вважали, що все позаду.
Це звалося «жалом під хвіст».
- Щоб показати, хто головний. - Ага.
Саме тому вони по нас і вдарили.
Ми не завжди діяли бездоганно, Рівере.
Розумієш?
Та багато колоній стали б комуністичними, якби ми дали їм пливти за течією.
Добре, що ви всіх піймали.
Я такий радий тебе бачити.
Скажи, що хочеш на день народження.
Знаю, до нього далеко, але… в магазин мене не пустять,
а з комп'ютером, який ти привіз, я не дружу.
Я б подарував гроші, якби міг сходити в банк.
Мушу подзвонити.
Аякже.
Буде ще жало під хвіст.
Жалом під хвіст був напад у мультиконфесійному центрі.
Якщо вони не перетворилися на зомбі,
не розумію, нафіга ти дзвониш.
У Ширлі є фото трьох пар чобіт з буса,
але з водієм чоловіків мало б бути четверо.
Ви з Ширлі розібралися з тим, що напав на Родді,
ми прибрали двох в Ебботсфілді.
Ще один залишився.
- Лемб. - Слухаю.
Зустрічаючись з Го, вона мала дістати одну справу.
Я її прочитав.
Як гадаєш, хто заслуговує на більше покарання, ніж повне приниження?
Це були приємно.
Зняв напругу.
Забув про нинішній стрес.
Знаєш, що я сьогодні зроблю?
Я себе потішу.
Відкоркую пляшечку «Чок-Гіллз».
Джиме, маєш якісь плани?
Джиме.
Джиме, ти…
Чорт.
Чорт, чорт.
Чорт.
Вибач, Джиме.
Швидше, швидше.
Що?
СМАРТКЛЮЧ НЕ ЗНАЙДЕНО
Де ключі? Де ті довбані ключі?
Це Клод Вілен.
Хто? Директор.
- Директор MI5, йолопе. - Кинь телефон!
Знаєш, хто я?
- Ні. - Я потерпілий.
Бо ви вдарили по клавіші.
Я гадки не маю, про що ви. Я…
Злітен, 2011 рік.
Точно. Так.
Ви віддали нас на поталу гангстерам і ополченцям, не давши озброєння.
Я просто, як експерт висловив свою думку. І все.
Ваша думка прогнозиста на перспективу
була така: інвестувати в Лівію невигідно.
Бо вистоїть вона чи впаде,
це не вплине на безпеку Сполученого Королівства.
Ваша думка…
Ваша думка стала політикою.
Як ви тепер оціните ту думку?
Не найкраще.
Послухайте.
Ви явно засмучені.
Але я…
Я…
Прошу.
Подумайте про мою…
- про мою дружину. - Я думаю.
Нехай відчує на собі.
- Принаймні зможе поховати тіло. - Назад, Піп!
Я ж батька не знайшов.
Піп, сюди.
Вибачте.
Він дуже товариський…
О боже!
Чорт.
Він мертвий?
Я свою роботу знаю.
Добре, що знаєш.
Чорт.
Ти молодець.
Як ти мене знайшов?
Я пішов до вас додому, і дружина сказала, що ви тут бігаєте.
- Бачив мою дружину? - Угу.
І що вона сказала?
- Що ви тут бігаєте. - Так.
Слухай, дякую. Дякую.
Угу.
Власне, іди сюди. Дякую.
Дякую, дуже тобі дякую.
Я цього не забуду.
Мені просто…
Мені треба випити.
Нові подробиці вчорашньої стрілянини
на Прімроуз-гілл.
Поліція не називає імені стрільця, та інцидент не пов'язаний з наркотиками.
Він чекає у вас у кабінеті.
Тому я тут.
Лемб, він директор.
А це великий успіх Линяльної.
Розізлите його – усе втратите.
Даєш мені кар'єрні поради?
Я працював там, де ти тільки граєшся.
Просто кажу.
Я таки врятував йому життя.
- І що? - Це ж можливість.
- Для кого? - Для всіх.
Ти, мабуть, думаєш, що повернешся в Парк.
О, співчуваю.
Ви не хочете мене тут, а я не хочу бути тут.
Нам обом це підходить.
Ти можеш піти коли завгодно. У цьому вся суть Линяльної.
Не знаю, як ти це упустив.
Я не покину службу.
Але мені не місце в Линяльній.
Бо я офігенний.
І ви це знаєте.
Картрайт, убиває не надія.
Убиває розуміння, що надія вбиває.
Беппе, він заплатить.
Я оплачу, а ви його спитаєте?
Якщо про це зайде мова.
Це Луїза. Залишіть повідомлення.
Привіт, це… я.
Розумію, що мав тобі не набридати, але…
Проте мені більше нікому подзвонити.
Бо, здається…
Здається, я теж покидаю Линяльну.
Добрий день. Не знав, що ви тут.
Ви знали.
Таки знав.
Треба полагодити цей довбаний ліфт.
- Вам же це подобається. - Не особливо.
Але прошу. Виголошуйте промову. Ви ж довго її готували.
Репетирували перед дзеркалом
чи вам важко дивитися собі в очі?
Ви… Не треба. Ви не могли б…
Не могли б цього тут не робити?
Це все-таки приміщення MI5.
Нахер MI5. Моя діра, мої правила.
До речі про це.
На жаль, уже не ваша.
Он як?
Ваша, як ви кажете, «діра» уже вам не належить.
Це в минулому. Буквально.
Вам поблажливо дозволяли заправляти цим відділом
через…
Ну, через ваші заслуги перед службою.
Проте існують певні рамки. Певні межі.
І ви давно їх перейшли.
Пам'ятаєте вчорашній день?
Мій агент урятував вам життя.
Я вже жалкую, що послав його туди.
Так. Моє життя було в небезпеці,
- бо ще один ваш порушник… - До переліку того,
що Линяльна не запорола, –
а мушу визнати, що загалом це коротесенький список –
додайте те, що я впіймав фатальну жінку,
яка відповідальна за кровопролиття й хаос,
не давши вашим бугаям перестріляти всіх у посольстві.
Мабуть, це і є причина.
Так, вам би хотілося приховати…
що вона змахнула віями і ви випустили її на волю
і водночас дали їй покласти всю систему MI5.
Кумедно. Я…
Я розповім геть інакшу історію.
Не сумніваюся.
Дайте вгадаю.
Ви дозволите Джадду лишити собі комісію зі ста мільйонів, а натомість він скаже…
що пробував застерегти мене про лівійців і Тарин зв'язок з Го,
але я не зреагував.
Звинуватите у всьому Линяльну і залишитеся на посаді.
Так?
Шах і мат, друже.
Ну, значить мені срака.
Не люблю вживати це слово, але так. Вам срака.
Вам усім повна срака.
Повна срака. Окрім Картрайта, який показав свій потенціал
- і заслуговує на другий шанс. - Він його просере.
Добре. То я вже піду.
До речі. Сьогодні сюди заскочить команда,
щоб тут поприбирати.
Ви так усе заплямували.
Але ми все розчистимо.
Хоч один вибрик від когось із вас,
і я подбаю про те, щоб служби безпеки знищили вас
і ваші жалюгідні кар'єрки на очах громадськості.
Вибачте, що це було?
Ви про що?
Я почув щось…
А, ви про це.
Так. Це ви погрожуєте політику
за кілька годин до його вбивства.
Можу ввімкнути вам інші уривки,
у яких його дружина говорить про вашу поведінку татусика-спонсора…
або як ви шантажуєте його через батька з Туреччини.
Якщо вам вилетіло з голови.
Бо могло ж.
Такий насичений тиждень.
Мабуть, я…
я трошечки поспішив.
Коли я сказав: «Шах і мат», мабуть, треба було сказати: «Шах».
Бо я… я зробив свій хід, а тоді ви…
Що ви хочете?
Хочу те, що й завжди.
Щоб мені нарешті дали спокій.
Добре.
Линяльна лишається.
Як і Моллі Доран.
Я люблю Моллі. Моллі чудова.
- Та це не я вирішував. - А Го вертається.
Го? Від нього ж суцільні проблеми.
- Нема й мови. - Го вертається.
Він єдиний справляється з моєю програмкою для доставки їжі.
Добре. Якщо він… Нехай.
Тоді на кого ви пропонує все це повісити?
Повісимо все на тупого дурника, якому явно пора піти.
- На вас. - На мене?
Ні. Нізащо.
Ні, ні. Я нікуди не піду.
Ви все ще заплатили дівчині по виклику,
з якою явно злягалися.
Якщо не покинете свій кабінет у найближчу годину,
я розішлю це всіх брудним писакам, яких знаю ще з часів пияцтва.
Це завдасть непоправної шкоди службі, і ви це знаєте.
Ніби мені не похер.
Гляньте, що зі мною зробила служба.
На виході двері не зачиняйте.
Я люблю протяг.
Ми ще зустрінемося.
Сумніваюся.
Я не ходжу до проституток.
Вона не проститутка.
Вона не… це не було…
Вона не… Ну нафіг.
Не розумію, чому всі це повторюють.
Вона була…
Вона була ескортницею.
Родді Го вже їде до тебе.
Картрайта я назад не візьму.
Та нічого.
Мені й так бракує кадрів.
Хочеш його лишити?
Ніколи не знаєш.
Може, знадобиться нова печінка.
Хай там як, це я зрозумів, що мішенню буде Вілен…
Не кажи, що ти хочеш назад у Парк.
Не сміши.
Це дуже приємна розмова, але я саме переїжджаю. Тому…
Надіюся, в ролі директорки
ти не забуватимеш простих людей.
Мої двері завжди відкриті для кави й теревенів.
Це що, нотка сарказму?
Безперечно.
Надіюся, що ні ти, ні Парк більше зі мною не зв'язуватиметеся.
Домовленість, яка влаштовує нас обох, Джексоне.
У НАСТУПНОМУ СЕЗОНІ
Та йди ти на хер!
Ми теж раді тебе бачити.
Його тато викрав справу…
у якій згадуються кульгаві коні.
Він мертвий, а на моїх агентів полюють.
Линяльна просто зникла.
Нас більше не існує.
Таким зливом пишався б сам Джуліан Ассандж
Наша безпека…
у цих руках.
- Час спливає. - Що?
Це кривава бійня.
- Якщо ви в біді… - Як ти смієш?
- Я така людина… - За кого ви себе маєте?
…що легко пересере комусь день.
Ти чому тут?
У справах.
Недоторканних немає, Діано.
Просто немає.
Треба з'ясувати п'ять «Х».
Хто на хер, що на хер, де на хер і чому на хер?
Це чотири.
Іди на хер. Це п'ять.
КУЛЬГАВІ КОНІ
Чого сидите, йдіть на хер.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська