Zakaj se obnavljanje sistema tako vleče?
Že zaradi česa.
Zelo malodušno zveniš. Bili naj bi neprebojni.
Tri vprašanja imam. Kako, zakaj in kaj, pizda, sledi? Pa nobenega odgovora.
Žal bodo letele glave.
Jebenti.
Zakaj odšteva čas?
Kar pojavilo se je. Ne vemo, zakaj. Ni najboljši odgovor.
Sploh ni odgovor.
Obstaja kakšen proti… Protivirusni program,
ki ga lahko uporabite, ali popravek stranskih vrat?
Žebranje naključnih besed s konca e-pošte ne bo pomagalo.
Hvala, res. V redu. Duncan. Kaj pa ponovni zagon?
- Izklop in vnovični vklop? - Ne!
Razen če bi delovalo. Bo kaj zaleglo?
- Ta hip ne moreta nič. - Claude, pustiva ju pri miru.
- Ne bi smela vnesti njene kode. - Ti pa je ne bi smel spustiti ven.
Samo libijske teroriste sem hotel ustaviti.
Hotela je, da jo izpustiš.
Kaj ti je? Na smrt jo je bilo strah. Moral sem jo prepričati.
Ko ji je Ho dovolil dostop do podatkovne baze, je ukradla tvoj dosje, Claude.
Izigrala te je. Profilirali so te. Bil si zapeljan.
Oba sva bila, kolega. Nobene možnosti nisi imel.
Moja dvojnica je. Zato sem se zaljubil.
Okej, imam dobro in slabo novico.
- Lahko odpravimo povzročeno škodo… - Odlično.
- Ampak ne pred koncem odštevanja. - Sram naj te bo.
- Gospod. - Ja?
- Libijski veleposlanik je na prvi liniji. - Končno. Pred več urami sem klical.
Hvala. Hvala.
- Ekscelenca. - G. Whelan.
V imenu libijske vlade se iskreno opravičujem.
Pravkar sem izvedel, da je za strahotne dogodke
v zadnjih nekaj dneh odgovorna odpadniška skupina varnostnikov.
Prepričan sem, da boste naredili vse, da nam jih pomagate najti.
Z eno od njih lahko govorite.
Kaj?
Tista ranljiva mladenka sem.
Se me spomniš? Imel si prav.
Močnejša sem, kot sem mislila. Vseh svojih moči se sploh nisem zavedala.
Kdo si v resnici?
Odraščala sem v državi, ki jo je uničilo vaše ošabno posredovanje.
Povzročilo je leta strahot.
Poboja enajstih ljudi ni mogoče z ničimer upravičiti.
- Z nekom merodajnim moram govoriti. - Vodja MI5 sem.
Vem. Ko sem bila drhteče dekle, si ves čas ponavljal, da bi rad naredil vtis.
Pa smo potem onesposobili vaše računalnike in ponižali vaše vodstvo.
Lahko bi rekli, da smo zaslepili svoje sovražnike.
Daj slušalko Diani Taverner.
Taverner.
Če do konca odštevanja ne boste izpolnili naših zahtev,
bo zadnji korak destabilizacijske tehnike…
Tiste, ki ste jo oblikovali vi in uporabili v številnih kolonijah…
Izpeljali ga bomo.
- Kaj zahtevate? - Sto milijonov funtov.
Odškodnino za leta izpada dohodkov od nafte.
Nakazati jo morate v sklad Albion Holdings na Kajmanskih otokih.
To je le drobec tega, kar nam dolgujete. Pokličite, ko boste imeli denar.
Mirno. Ko bodo plačali, vas bom izpustila.
Adijo.
V naslednji uri hočejo sto milijonov.
Sicer bodo izpeljali zadnjo akcijo na seznamu.
- O kakšni akciji govoriva? - Napad na kraj bogoslužja.
Ampak… Nedelja zjutraj je.
Jebentiboga. Kako jo bomo našli?
PO KNJIGI LONDON RULES MICKA HERRONA
WHEELAN VPLETEN V POSREDOVANJE V LIBIJI
Diana.
Tara nam je ušla.
- Vedel si, da bo izigrala Whelana. - Sumil sem.
Njegov dosje je potrdil sume.
Očitno je, da ima kompleks očka rešitelja.
Saj bi poklical, a se mi je zdelo, da boš uživala v opazovanju,
kako se bukselj smeši.
So že kaj zahtevali?
Ja. Iz države hočejo. S sto milijoni odškodnine za izpad dohodka od nafte.
Glede našega vedenja imajo prav,
ampak večino so pospravili v svoj žep. S preostankom pa so zatirali svoje.
Sesuli so naše sisteme. Dali so nam uro časa. Do 10.06.
- Sicer bodo napadli kraj bogoslužja. - Nedelja zjutraj je.
Dobro so izbrali čas.
Očitno boste morali plačati.
Gospa. V Londonu je približno dva tisoč cerkva.
Z mošejami, sinagogami, templji in večverskimi središči
je morebitnih tarč več kot pet tisoč.
Že, ampak muslimani ob nedeljah nimajo bogoslužja.
Prav imam, kajne?
No… Sikh sem.
Recimo, da bodo napadli cerkev.
Pomembno. Svetega Pavla, Opatijo v Westminstru.
Sta že varovani.
Če vse pošljemo k Sv. Pavlu, oni pa bodo napadli drugje,
bo, kot da smo hoteli zavarovati znamenitosti, ne ljudi.
Vse bomo zaprli.
Kako boš ljudem v naslednjih 40 minutah preprečil dostop
do vseh cerkva v Londonu? Čisti kaos bo.
- Vpokliči policijo. - Nimamo dovolj oboroženih policistov.
- Prav, pa vojsko. - V štiridesetih minutah?
Finančno ministrstvo je preverilo
tisti sklad na Kajmanskih otokih. Povezan je s tem podjetjem.
Zaboga. Dobro. Pripelji ga.
- Je že na poti. - Skrijte ga.
Zakaj preverjamo, kam hočejo denar? Ne bomo plačali.
Za vsak primer.
Takoj pokliči premierja, da odobri.
Da bi popustili teroristom? Proti bo.
Potem pa se pripravi na novi Abbotsfield.
Pošlji agente k veleposlaništvu.
Če ne bo prelivanja krvi, bomo njo in ekipo pospremili na letališče.
Sicer pa naj vdrejo v veleposlaništvo.
Ne bi morali česa početi?
Poskušali izslediti Libijce ali Roddyjevo punco?
- Punca je na libijskem veleposlaništvu. - Državni žegen imajo?
Dvomim.
Tja je šla, ker ve, da ne moremo vstopiti in je odvleči.
DED
- Ded, a? - Ne. Ja. Kako si vedel?
Če bi bilo povezano z operacijo, bi se oglasil.
- Zasebnega življenja pa nimaš. On je. - Kako mu gre?
Ne preveč dobro.
Spremlja poročila, ampak potem vse nekoliko pomeša.
- Ničesar ne reci. - O čem?
O tem, da postaja zmeden. Vem, da se nista razumela, ampak ne začenjaj.
Bil je pronicljiv. Le malo manj kot jaz.
Zdaj boš rekel nekaj groznega. Nekaj neizrekljivo zlobnega o njem.
- Da je sramotna senca samega sebe. - Ni mi treba. Si že ti.
To nikomur ne koristi. Kaj bomo naredili?
In ne reci, da nič.
Saj nimamo kaj. Frdamano dobri in brezobzirni so.
Štab ne more varovati vseh cerkev v Londonu.
Potem bodo morali pa plačati.
- In če ne bodo? - Bo pokol.
- V naključno izbrani cerkvi? Kakšna môra. - Mogoče ne naključni.
Sumim en kraj bogoslužja.
Čeprav bi nanj pomislil samo najhujši psihopat.
Misliš, da ve, katerega?
Sranje.
Čakaj, kam gresta?
Abbotsfield.
Abbottsfi… Tam so že napadli.
V večverskem središču bo kmalu žalna slovesnost.
Ne moreš izreči take pizdarije in sedeti križem rok.
Saj ne. Tja pošiljam svoja najboljša agenta.
In tebe.
Zakaj si me poklicala, potem pa me pustila čakati na stopnicah?
Ko si me zadnjič obiskal,
si omenil skupino Libijcev, ki hočejo odškodnino za izpad dohodka od nafte.
Imamo 25 minut časa, da plačamo sto milijonov
in neko libijsko skupino odvrnemo od napada na cerkev.
O tem ne vem nič.
Država je razdeljena na frakcije. Vsi klinci so podkupljeni.
Morda gre za čisto drugo skupino.
Plačilo gre v tujino. V sklad, katerega direktor si.
Potem pa ja, porkaflek, gre za iste ljudi.
Ne bom več posloval z Bližnjim vzhodom. Radi barantajo.
- In rado se jim sfuzla do amena. - Zakaj imajo tvoje podatke?
Dva računa sta. Sredstva s prvega prenesem na drugega. Provizijo seveda odštejem.
Ta račun je ta hip prazen.
Pa drugi?
Plačali so mi pavšal za zadnja tri leta.
Nedavno so rekli, da ne počnem dovolj.
- Zato sem te obiskal. - Ta pavšal pa znaša…
Nekaj sto jurjev.
Saj jih bom prijavil. Zakaj me vlečejo v to blaznost? To blati moj ugled.
Ker si samo pobasal denar. Pokazati hočejo, kako skorumpirana je ta država.
Z izvajanjem plačil prek nekdanjega notranjega ministra jim to fino uspeva.
Vsi bomo na slabem glasu, ko se bo razvedelo.
G. premier, napada brez plačila najverjetneje ne bo mogoče preprečiti.
Ne. Enako razočaran sem kot vi.
Dvanajst minut.
Taverner nam ni pustila izbire.
Niso dali ure, da preprečimo ubijanje, ampak da najdemo denar.
Nadigrali so nas.
Plačali bomo. Ampak obljubi, da bo napad preklican.
Vi pa obljubite, da bomo smeli iz države.
Kmalu vas bomo odpeljali na vojaško letališče v Northoltu.
Ampak varen odhod jamčimo le, če boš s svojo ekipo
zagotovila, da ne bo več nasilja.
Aja, in za to se ne sme razvedeti. Nikoli.
Verjetno se počutite ponižano.
Neprijeten občutek, ne?
Pristajaš na naše pogoje?
Odpoklicala jih bom. Kmalu bodo na veleposlaništvu.
Če se bo nasilje nadaljevalo, vas ne bodo peljali na letališče.
Ubili vas bodo.
Nobenega novega nasilja ne bo.
Prenos odobren.
PREJETA SREDSTVA 100.000.000
Vidim.
Plačali so. Uspelo nam je.
Vrnite se na ambasado. Dobili bomo letalo.
Začenjaš verjeti v svojo vlogo. Novinka si. Ne ukazuješ ti.
O čem govoriš? Konec je.
Za nas ne.
Poslušaj.
Če boste še kaj naredili, bodo vdrli sem.
Pripravita se.
So plačali?
In?
Zakaj bi nas to ustavilo?
In tole?
Kaj pa tole? A?
Hočem, da plačajo s krvjo. Kot tisto, ki sem jo videl teči.
Uničili so nam državo in odšli. Trpeli smo.
Enako grozo morajo občutiti.
Mogoče bodo potem naslednjič temeljito premislili.
- Kam greš, pizda? - Poslušaj.
Izberi svojo tarčo, jaz pa bom svojo.
Dovolj nedolžnih je umrlo. Maščujmo se tistim, ki so povzročili vojno.
Prelil bom samo kri krivih. Kot pravico za mojo družino.
Pa ti?
Greva, brat.
Kako lahko pri vsem tem ješ?
Je veganski?
Naročila sem meso.
Meso bi bilo rožnate barve.
- Zvitki s klobaso imajo… - Ja, v redu.
Če bi šla iz tiste zgradbe in bi se hotela otresti agentov…
- V katero smer bi šla? - Tara bo poskusila pobegniti?
Samo odgovori.
Levo. Levo po tisti uličici.
Rekel si, da jim bodo dovolili iz države, če bo preklicala napad.
Mula je še.
Ni šans, da je glavna.
Njeni možje bi res že morali priti.
Ne bo jih nazaj.
Po mojem sedi tam
in ugotavlja, da nikoli ni obvladovala svojih psihičev.
- Rekel si, da bomo plačali. - Pomisli, kaj so naredili v zadnjih dneh.
Denar ne bo zadušil njihovega besa.
Agenti bodo vdrli.
Toda v navzkrižnem ognju bi jo lahko skupili nedolžni.
Bolj kot ona jih ogrožajo gorile, ki rade streljajo.
Ne moreva samo sedeti tukaj.
- Hja, potem pa pojdi. - Kaj?
- Pojdi potrkat na tista vrata. - Kaj? Jaz?
Včeraj si napadla župana.
Zakaj se zdaj ženiraš, ker moraš potrkati?
- Včeraj nisem imela izbire. - Nakladaš. V akciji uživaš.
Verjetno te spominja na užitek, ki si ga občutila, ko si se ga nažgala.
Pa ko potrkam?
Reci ji, naj ti sledi. Če noče krogle v glavo.
Neoborožene je na ulici že ne bodo ustrelili.
Če bodo vstopili, bo druga pesem. Kot si rekla,
- nedolžni jo lahko skupijo. - Pa sem res to rekla.
Ja. V neškodljivo staro gospo ne bodo posumili.
Kul.
- Veleposlaništvo je zaprto. - Dogovorjena sem.
- Ne smete biti tu. - Kdo ste?
- Iz MI5 sem, odprite. - Odmaknite se.
- Odprite, sicer pridejo oboroženi moški. - Gospa, odstranil vas bom.
No, kako lahko pomagate?
Če boste odložili orožje in šli z mano, boste varni.
- Zakaj bi vam verjela? - Nimate izbire.
Tu vam bodo kaj naredili.
Prav, pa odprite vrata. Dajte.
Posodobite seznam talcev. Nova oseba je vstopila.
- Pozor! - Nazaj!
- Ne? - Odloži jo!
- Lahko bi samo odšli z mano.
- Odloži pištolo! - In? Naj se vrnem v štab?
- Zakaj bi to hotela? - Odloži pištolo!
Rekla sem vam, da se umaknite!
- Stoj! - Ubili te bodo.
- Takoj odloži pištolo! - Streljala bom!
Brez heca. Streljala bom!
Odloži pištolo!
Déjà vu.
Dajmo, roke kvišku. Na glavo.
Daj no, ne glej tako kislo. Zapor je pa ja boljši od družbe Roddyja Hoja.
Jebi se!
LG 57 kontroli. Prijeli smo osumljenko.
Privedli jo bomo. Konec.
Vedel si, da se bo to zgodilo.
Ja.
Kot sem rekel, samo mula je.
Ne bi te ustrelila.
Ni se tako zdelo.
Pridi.
Kupil ti bom limonado.
Sprostila te bo.
Umrlo jih bo več kot v prvem napadu.
Vsi bodo umrli.
Čas teče. Spraviti jih moramo ven.
- Ja, ampak mirno. Nočemo panike. - Morda so že notri, oblečeni v žalujoče.
- To bi naredil jaz. - Še vedno nimam pištole.
- Saj jo imava midva. - Pri Gimballu je zelo zaleglo.
Dokler ne bomo zgradili Jeruzalema
v zeleni in prijetni Angliji…
William Blake je te besede obljube napisal pred več kot dvesto leti,
vendar nas navdihujejo in tolažijo še zdaj.
Sodobnejšo modrost,
ki bo morda utolažila mlajše žalujoče,
pa si bom sposodil pri Dominicu Torettu iz filma Hitri in drzni 7.
"Če živimo v srcih tistih, ki smo jih pustili za sabo, ne umremo."
To je nauk, ki ga sprejemam od obeh modrecev,
ki ju ločuje več stoletij.
London danes morda ni čudovit,
vendar bo čudovit jutri, če bomo usmerili…
V redu. Vsi vstanite.
Čimprej morate zapustiti to poslopje.
- Kaj se dogaja? - Iz MI5 smo. Ni…
- Pokaži mu značko. - Nazaj.
Ja, začeti bi moral s tem.
Izvedeli smo nekaj, zaradi česar je najbolje, da takoj odidete.
Odidite skozi stranska vrata.
Brez panike. Samo počasi in varno zapustite zgradbo.
Takoj, prosim. Ajde! Resno mislim. Gremo!
Dajte že. Prosim!
Jebenti, rekli smo mirno.
Kaj se dogaja? Žalni govor sem šele začel.
Se opravičujem, ampak takoj morate iz poslopja.
- Ej. - Čakajte. Gori?
- Ne. - Zakaj je pa sprožil alarm?
- Dobro vprašanje. - V nevarnosti ste.
- To smo izvedeli. - Kakšni?
Libijci vlado izsiljujejo za sto milijonov.
Ne slišim vas.
Pardon. Lahko kdo to izklopi?
Čez manj kot minuto moramo plačati sto milijonov,
sicer bodo napadli kraj bogoslužja. Utemeljeno mislimo, da tega. Zato…
- Hvala bogu. Ste slišali? - Ja. Sumite, da bodo napadli ta prostor.
- Ja. Zato odidimo. - Prepričani pa niste?
- Stoodstotno nismo nikoli. - Koliko ste prepričani zdaj?
- Resno? - Župan sem.
Če bi bil napad zelo verjeten, bi me obvestili.
DED
Jebenti. Ne zdaj.
Ne prepirajmo se o protokolu.
- Pokliči Whelana. - Takoj mora oditi.
Jih bova pa zunaj.
Župan je še notri. Enkrat so mi ga že preprečili ubiti.
- Najprej bova počila njega. - Ja.
Zamoti varnostnike.
Kako vam je ime?
- River Cartwright. - River?
- Ja. - Claude, tu sem z Riverjem Cartwrightom.
Vdrl je na žalno slovesnost. Blebeta o libijskem napadu,
- o katerem moji agenti nimajo pojma. - Ja.
Hja… Zafar, najprej bi se opravičil.
Morali bi te obvestiti,
ampak se vse zelo hitro odvija.
- Ja. - So hoteli napasti?
Ja.
Če sem iskren, nismo vedeli, ali si ogrožen prav ti.
Če bi dobili to informacijo, bi…
- Posredovali bi. - Čakaj.
Ste posredovali. Tu je kup tvojih agentov.
Lahko govorim s Cartwrightom, prosim?
Z vami hoče govoriti.
- Gospod. - Kaj počneš, pizda?
- Mislili smo, da bodo napadli tukaj. - No, plačali smo jim.
Ne bodo napadli. Zagotovo pa ne v Abbotsfieldu.
Ven!
Si sploh že kdaj streljal?
Ti si imela boljši kot.
Ste celi?
Jeba.
Sranje.
- Koliko nabojev imaš? - Dovolj.
Sranje.
Samo daj mu, kar hoče. Porkaš, ubogaj ga.
- Iz države hočem. Dogovor še velja. - Kakšen dogovor?
Z MI5. Varen prehod.
Hecaš se, ne? Zate ga ne bo. Propadel je, ko si začel streljati.
- Ne govori tega. - Ne bom lagal.
- Raje bi videl, če bi. - Izpusti me ali pa ustrelim župana!
- Odpade. - Ne, sicer ga bo ustrelil.
Ne meri mu v vrat. Slabo streljaš, kot vemo.
- Merim lahko v druge dele. - Odšel bom in on bo šel z mano.
- Tega ne moreva dovoliti. - Lahko.
- Nehaj mi že nasprotovati. - Bom, ko ne boš zaostroval razmer.
- Vem, kaj počnem. - Norec meri v talca. Popustiva mu.
Zato nikoli ne boš prišla iz odložišča.
Sranje. Sranje.
Od kod si prišel?
Zelo potihoma sem se mu približal.
Vidva… Uprizorila sta prepir, da bi ga krila. Zdaj to razumem.
Pizda.
Ja.
Neobičajno je, vem.
Ampak včasih moraš razmišljati zunaj ustaljenih okvirjev.
Kajne?
Ja.
Vse Libijce imamo. Dva so ustrelili Abbotsfieldu, Lamb pa je prijel Taro.
Kaj je počel tam?
Ne vem.
Plačamo, pa vseeno napadejo. Kakšno sranje.
Niste imeli izbire.
Ko bodo vse preverili, vas bodo oprostili krivde.
- Uporabili bodo londonska pravila. - Kaj je to?
Agenti to vedo. Po moskovskih se oziraš za sabo,
po londonskih si kriješ rit.
Claude Whelan, tu Peter Judd. Oba imava piarovske težave.
In sicer v zvezi z dogodki prejšnjega tedna.
Smem predlagati rešitev, ki bo koristila obema?
Živjo, jaz sem. River.
Fant moj.
- Si v redu? - Tukaj si.
Ja.
Kako sem vesel.
Jaz tudi. Ja.
Oprosti za sinočnji klic.
Verjetno nisem govoril razumljivo.
- V redu je. - Nisem pomagal.
V redu je, res.
Kdo je bil? Rusi s svojimi starimi triki?
Ne.
Libijci.
Kaos je bil.
Ja.
To so hoteli povzročiti.
Da bi nas izsiljevali.
Uspelo jim je, ker…
Plačali smo jim, pa so vseeno napadli.
Videti je kaotično, ampak v tej norosti je metoda.
- Ja. - Ločeno jih spremljam.
Libijce?
Kaj?
Čebele.
Brenčeče čebele.
Čebele.
Močno delovno etiko imajo.
Nepričakovan pik.
Tega sem se hotel spomniti sinoči.
Meša se mi.
- Nepisano pravilo. - Kakšno?
Destabilizacija.
Veš, kadar smo imeli opravka s še posebej neprijetnimi kujoni,
smo napadli, ko so mislili, da je konec.
Temu pravimo nepričakovan pik.
- Naj vedo, kdo je glavni. - Ja.
Zato so vseeno napadli. Ja.
Nismo vedno igrali pošteno.
Veš?
Toda nekatere kolonije bi sicer postale rdečkarske.
No, vse ste polovili. Zelo sem vesel, da si prišel.
Povej mi, kaj bi rad za rojstni dan.
Vem, da ga še nimaš kmalu, ampak ne morem v trgovine,
računalnik pa mi je tudi španska vas. Če bi šel lahko v banko, bi ti dal denar.
- Nekam moram poklicati. - Ja, seveda.
Nepričakovano bodo pičili.
Saj so, ko so napadli večversko središče.
Razen če trdiš, da so zdaj jebeni zombiji,
ne vidim poante tega klica.
Shirley je zadaj v kombiju posnela tri pare gojzarjev.
Ampak če upoštevamo še voznika, so bili štirje, ne?
S Shirley sta pospravila Roddyjevega napadalca, mi pa dva v Abbotsfieldu.
Torej je ostal še eden.
- Lamb? - Ja, poslušam.
S Hojem je hodila, da bi prišla do dosjeja.
Prebral sem ga.
Kaj misliš, kdo si zasluži hujšo kazen od globokega ponižanja?
Super je bilo.
Ja, sprostil sem se.
Se znebil napetosti.
Veš, kaj bom naredil nocoj?
Privoščil si bom.
Odprl buteljko chalk hillsa.
Pa ti, Jim?
Jim?
Jim, si…
Pizda.
Pizda. Pizda.
Jeba.
Oprosti, Jim.
Daj že.
Kaj?
NI PAMETNEGA KLJUČA
Kje so ključi? Kje so jebeni ključi?
Tukaj Claude Whelan.
Kdo? Direktor.
- Direktor sem, teslo. - Odvrzi ga!
Veš, kdo sem?
- Ne. - Nekdo, ki je trpel.
Zaradi tvoje odločitve.
Pojma nimam, o čem govoriš.
Zlitan leta 2011.
Aja. Ja.
Neoborožene ste nas prepustili gangsterjem in milicam.
Poslušaj, plačevali so mi le za to, da podam mnenje. To…
Oblikoval si dolgoročne napovedi. In tvoje mnenje je bilo,
da se v Libijo ne splača vlagati.
Ker njen obstoj ali padec
ni vplival na varnost Združenega kraljestva. Tvoje mnenje…
Postalo je politika.
Kakšno se ti zdi zdaj?
Slabo.
Poslušaj.
Vidim, da si jezen.
Ampak…
Veš…
Prosim.
Pomisli na…
- Na mojo ženo. - Saj mislim.
Občutila bo, kar sem jaz.
- Vsaj truplo bo imela. - Vrni se, Pip!
Jaz nisem našel očeta.
Pridi, Pip.
Oprostite. Zelo prijazen je…
O bog!
Pizda.
Je mrtev?
Ja, sposoben sem.
Na jebeno srečo.
Pizda.
Bravo.
Kako si me našel?
Vaša žena mi je povedala, da tečete tukaj.
- Mojo ženo si srečal? - Ja.
Kaj še je rekla?
- Da boste tekli tukaj. - Ja.
Ja. Poslušaj, hvala. Hvala.
Ja.
Ne, pridi sem. Hvala.
Najlepša hvala.
Tega ne bom pozabil. Samo…
Nekaj moram popiti.
O včerajšnjem streljanju na Primrose Hillu imamo nove podatke.
Policisti niso razkrili, kdo je streljal, a menda naj ne bi bilo povezano z mamili.
- V tvoji pisarni te čaka. - Zato sem tukaj.
Direktor MI5 je.
To je za odložišče velika zmaga. Ne razpeni ga.
Poklicni nasvet mi daješ?
Jaz v nasprotju s tabo nisem igral.
Samo povem.
Rešil sem mu življenje.
- In? - Torej je to priložnost.
- Za koga? - Za vse.
Misliš, da se boš vrnil v štab, kaj? Ko bi se vsaj.
Nočeš me tukaj. Jaz pa nočem biti tukaj.
Obema ustreza.
Kadarkoli lahko odideš. To je poanta odložišča.
Kako si to spregledal?
Ne bom zapustil tajne službe.
Ne bi pa smel biti v odložišču. Ker razturam, mater.
In ti to veš.
Veš, Cartwright, ne ubije te upanje.
Ampak zavedanje, da te ubije upanje.
Beppe, on bo poravnal.
Plačam, ti pa boš vprašal?
Če bo priložnost.
Poklicali ste Louiso. Pustite sporočilo.
Hej. Jaz sem.
Vem, da naj bi te pustil pri miru, ampak…
Nikogar drugega ne morem poklicati.
Ker…
Tudi jaz zapuščam odložišče.
Živjo. Nisem vedel, da si tukaj.
- Pa si. - Ja, sem.
Dvigalo moramo popraviti.
- Uživaš v tem, kaj? - Ne preveč.
Ampak kar izvoli. Daj si duška. Gotovo si vse razdelal.
Vadiš pred ogledalom ali si težko pogledaš v oči?
Oprosti, ali lahko…
Lahko tega ne počneš tukaj?
Navsezadnje je to last MI5.
Jebeš MI5. Moja bajta, moja pravila.
Ja, glede tega.
Žal nič več.
Aja?
Tvoje bajte, kot temu praviš, ni več.
Stvar zgodovine. Dobesedno.
Menda si oddelek smel voditi s tiho privolitvijo, ker…
Zaradi zaslug za to službo.
Vendar obstajajo meje. Omejitve.
- Veva, da si jih prekoračil. - Se spomniš tistega včeraj?
Ko ti je eden iz moje ekipe rešil življenje.
Postaja mi žal, da sem mu namignil.
- V nevarnosti sem bil, ker je nekdo drug… - In med stvarmi,
ki jih odložišče ni zajebalo, čeprav jih je malo, priznam,
je tudi, da sem ujel usodno žensko, odgovorno za ves ta krvavi kaos.
Brez enega strela na veleposlaništvu. Ampak verjetno prav zato, kaj?
Prikriti hočeš, da te je samo lepo pogledala, pa si ji dovolil iz zgradbe.
Hkrati pa je zjebala glavni računalnik MI5.
Hecno. Veš…
- Povsem drugačno zgodbo imam. - Ja, bi rekel.
Naj uganem.
Judd bo obdržal bogato provizijo, ker bo rekel,
da me je opozoril na povezavo med Libijci, Taro in Hojem,
jaz pa nisem ukrepal.
Vse boš naprtil odložišču in obdržal službo.
- Ja? - Šah-mat, prijatelj.
Ja, zdi se, da si me zjebal.
To besedo nerad uporabim, ampak sem te zjebal.
Vse sem zjebal.
Zjebal. Razen Cartwrighta, ki se zdi vsaj malo obetaven
- in si zasluži novo priložnost. - Zašuštral jo bo.
Nič, šel bom, prav?
Saj res. Pozneje pride sem ekipa, da…
Pospravi.
Velik madež boš pustil.
Ampak bo izginil.
Če bosta še kaj srala,
bom poskrbel, da vaju bo tajna služba uničila.
Javno razkrinkala vajine nečednosti.
- Oprosti, kaj je bilo to? - Kaj pa?
- To, kar sem slišal… - To.
Ja. To so bile tvoje grožnje politiku nekaj ur prej, preden so ga ubili.
Lahko predvajam še druge odlomke,
ko njegova žena govori o tem, kako mladim ženskam plačuješ za seks.
In kako ga izsiljuješ zaradi turškega fotra.
Če ti je ušlo iz spomina.
Mogoče ti je. Za tabo je naporen teden.
Veš, verjetno sem se…
Nekoliko sem se prenaglil, kaj?
Ko sem rekel: "Šah-mat." Samo šah je bil, ne?
Povlečem potezo, ti pa…
- Kaj hočeš? - To, kar hočem od nekdaj.
Blažen mir, jebenti.
Prav.
- Odložišče ostane. - Molly Doran tudi.
Rad jo imam. Zabavna je.
- Nisem je jaz nagnal. - In Ho se vrne.
Kaj? Nevaren je.
- Odpade. - Ho se vrne.
Samo on zna upravljati moj račun na Deliverooju.
Prav. Če… Ja, v redu.
Komu pa naj potem to obesiva?
Kakšnemu loleku, ki si zasluži brco.
- Tebi. - Meni?
Ne. Odpade. Ne.
Ne. Nikamor ne grem.
Še vedno si plačal dekle na poziv, ki si jo tudi jahal.
Če ne boš spokal v eni uri,
bom to poslal vsem podlim pisunom, ki jih poznam iz svojih pivskih časov.
To bo službi povzročilo nezaslišano škodo.
Dol mi visi.
Poglej, kaj je ta služba naredila meni. Aja, in vrata pusti odprta.
Rad imam prepih.
- Gotovo se bova še srečala. - Dvomim.
Ne zahajam k prostitutkam.
Ni bila prostitutka.
Ne, bila je…
Ni bila… Mater!
Ne vem, od kod vsem to.
Bila je…
Bila je spremljevalka.
Roddy Ho se vrača k vam.
Ne bom vzela Cartwrighta.
Nič hudega.
- Primanjkuje mi osebja. - Obdržal ga boš?
Nikoli se ne ve.
Mogoče bom potreboval nova jetra.
No, to, da je tarča Whelan, sem pogruntal jaz.
Ne reci, da bi sam rad nazaj v štab.
Ne zajebavaj.
Saj bi z veseljem še klepetala, ampak se selim v drugo pisarno. Zato…
Upam, da zdaj, ko si direktorica, ne boš pozabila malih ljudi.
Tu si vedno dobrodošla na kavi in klepetu.
Razbiram zajedljivost?
Absolutno.
Ne tebe ne koga drugega iz štaba nočem več slišati.
To ustreza obema, Jackson.
NASLEDNJA SEZONA
Odjebi že!
Tudi tebe je lepo videti.
Njegov foter je ukradel dosje…
…z imeni kljuset.
Mrtev je in zdaj lovijo moje agente.
Odložišče je poniknilo.
Ne obstajamo več.
Julian Assange bi bil ponosen na tako odtekanje podatkov.
Naša varnost…
Je v teh rokah.
- Zmanjkuje nam časa. - Kaj?
Pokol je.
- Če si v težavah… - Kako si drzneš?
- Sem človek… - Za koga se imaš?
Ki bi nekomu zasral dan.
Kaj počneš tu?
Posel.
Nihče ni nad zakonom.
Nihče.
Razvozlati moramo peterico P-jev.
Pizda, kdo, pizda, kaj, pizda, kje, pizda, zakaj.
- To so štirje. - Pejte v pizdo. Pa jih je pet.
No, spokajte že, pizda.
Prevedla: Polona Mertelj