Kodėl sistema taip ilgai neatsigauna?
Yra priežasčių.
Skamba lyg būtume pasidavę, ar ne?
Turėtume būti neįveikiami.
Turiu tris klausimus.
Kaip, kodėl ir kas, bliamba, toliau? O atsakymų nėra.
Bijau, lėks galvos.
Šūdas.
Koks čia laikas?
Jis tiesiog atsirado. Nežinome, kodėl. Ne geriausias atsakymas.
Tai – ne atsakymas.
Ar nėra kokios anti… antivirusinės programos,
kurią galėtum panaudoti, ar koks apėjimas?
Nemanau, kad šūkaudamas atsitiktinius žodžius,
kuriuos užmatei el. laiškų apačioje, kažkaip padėsi.
Ačiū.
Gerai, Dankanai. O jei paleistum iš naujo?
Ką? Turi galvoje, viską išjungti ir vėl įjungti?
Ne.
Nebent tai suveiktų. Jei tą padarytume, ar būtų kokios naudos?
Negalima išjungti. Dabar jie nieko negali padaryti.
Klodai, gal leiskime jiems dirbti?
Nereikėjo paleisti to kodo, kurį ji davė.
Nereikėjo išleisti jos iš pastato.
Tik stengiausi neleisti Libijos teroristams
nusiaubti suknistos sostinės.
Ji norėjo, kad ją paleistum.
Ką čia kalbi? Ji buvo tokia išsigandusi.
Teko ją įtikinėti. Aš…
Kai Ho įleido ją į duomenų bazę,
ji pavogė tavo failą, Klodai.
Ji tave apmulkino. Išpešė informaciją. Tu patekai į spąstus.
Abu patekome, brolau.
Kitaip ir negalėjai.
Ji – tarsi moteriškas aš. Todėl ją ir įsimylėjau.
Gerai, gera žinia ir bloga žinia.
Yra būdas atstatyti viską, ką jie padarė…
Puiku.
…tačiau tik tada, kai ištiksės laikas.
Man labai gėda už tave.
- Pone. - Taip?
Pirma linija skambina Libijos ambasadorius.
O jis nesiskubina. Aš jam skambinau prieš kelias valandas, bliamba.
Ačiū.
- Ambasadoriau. - Pone Velanai.
Nuoširdžiai atsiprašau Libijos vyriausybės vardu.
Ką tik sužinojau, kad agentų disidentų grupė
yra atsakinga už šiuos siaubingus
pastarųjų dienų įvykius.
Neabejoju, kad galime tikėtis,
jog pasistengsite padėti mums juos surasti.
Galite jau dabar su vienu iš jų pasikalbėti.
Atsiprašau, ką?
Čia ta trapi mergina, su kuria prieš tai kalbėjote.
Pamenate? Buvote teisus.
Esu stipresnė nei maniau,
nė nenutuokiau, kad turiu tokius stiprybės klodus.
Kas tu išties esi, po velnių?
Žmogus, užaugęs šalyje, kurią sugriovė jūsų arogantiška intervencija.
Palikote mus daugybę metų gyventi siaube.
Niekas nepateisina to, kad išskerdėte 11 žmonių.
Noriu kalbėti su vadovu.
Kaip manai? Kalbi su MI5 vadu.
Taip, žinau.
Nuolat tą kartojote drebančiai merginai,
kurią stengėtės sužavėti.
O mes atjungėme jūsų kompiuterines sistemas
ir sutrypėme jūsų vadovavimą.
Taip, turbūt galime sakyti, kad apakinome savo priešą.
Duokite Dianą Taverner.
Taverner.
Jei neįvykdysite mūsų reikalavimų,
skaičiavimui ekranuose pasibaigus,
bus įvykdytas paskutinis destabilizavimo strategijos,
kurią jūs sukūrėte ir įgyvendinote daugelyje savo kolonijų…
punktas.
Kokie jūsų reikalavimai?
100 mln. svarų sterlingų.
Kompensacija už prarastas pajamas už naftą per daugybę metų
turi būti pervesta į Kaimanų salų patikos fondą „Albion Holdings“.
Tai – tik dalelė to, ką esate skolingi.
Paskambinkite man, kai turėsite pinigus.
Nusiramink. Išeisi, kai mums sumokės.
Viso.
Reikalauja 100 mln. iki skaičiavimo pabaigos,
antraip įvykdys paskutinį punktą savo sąraše.
Koks yra tas paskutinis punktas?
Ataka maldos namuose.
Taip. Bet dabar – sekmadienio rytas.
Viešpatie švenčiausias. Kaip mes ją surasime?
PAGAL MIKO HERONO KNYGĄ „LONDON RULES“
KLODAS MARTINAS VELANAS
ĮSITRAUKIMAS Į LIBIJOS INTERVENCIJĄ
Diana.
Pametėme Tarą.
Tu žinojai, kad ji apsuks Velaną aplink pirštą?
Turėjau tokį įtarimą.
Kuris pasitvirtino, kai perskaičiau jo failą.
Jo psichikos aprašas rėkte rėkia „tėvelio gelbėtojo sindromas“.
Norėjau tau paskambinti, bet pamaniau, tau bus smagu stebėti,
kaip jis apsijuoks kaip visiškas kvailys.
Jie dar nepateikė reikalavimų?
Ji ką tik paskambino iš ambasados.
Nori netrukdoma išvykti ir 100 mln. už prarastas pajamas už naftą.
Jie gal ir neklysta dėl mūsų elgesio,
tačiau didžiąją dalį pinigų už naftą jie pasisavino
ir panaudojo žmonių protestams malšinti.
Jie nulaužė mūsų sistemas ir davė valandą, kuri baigsis 10.06 val.
Antraip užpuls mūsų maldos namus.
Sekmadienio rytas.
Puikiai suplanuota.
Turbūt jums teks sumokėti.
Ponia.
Londone yra apie 2 000 bažnyčių.
Jei priskaičiuosime mečetes, sinagogas, šventyklas ir tikėjimo namus,
potencialių taikinių skaičius viršys 5 000.
Taip, bet musulmonai sekmadienį nesimeldžia.
Ar neklystu dėl to?
Aš išpažįstu sikizmą.
Galvokime apie bažnyčias, gerai?
Didelės vertės taikinius. Šv. Pauliaus katedrą, Vestminsterio vienuolyną.
Jos jau saugomos.
Jei visus nusiųsime prie Šv. Pauliaus, o ataka bus surengta kitur,
atrodys, jog stengiamės apsaugoti objektus, o ne žmones.
Gerai. Uždarysime visas.
Kaip neįleisime žmonių į visas Londono bažnyčias
per ateinančias 40 minučių? Kils visiškas chaosas.
Pasitelk policiją.
Neturime pakankamai ginkluotų policininkų.
Gerai, pakvieskime armiją.
Per 40 minučių?
Ponia, Iždo departamentas patvirtino
Kaimanų salų patikos fondą, kuriam turime pervesti pinigus.
Jis susietas su šia kompanija.
Jėzau Marija. Taip. Pakvieskit jį.
- Jis jau važiuoja. - Tik kad nelįstų į akis.
Atsiprašau, kodėl tikriname sąskaitą?
Mes nemokėsime.
Manau, turime turėti ir tokį variantą.
Informuok premjerą. Gauk pritarimą.
Pasiduoti panikai? Jis apie tai nesužinos.
Tuomet tavęs laukia dar vienas „Abbotsfield“.
Siųsk Šunis į Libijos ambasadą.
Jei nebus pralietas kraujas, turėsime palydėti ją ir jos komandą į oro uostą.
Priešingu atveju jiems teks šturmuoti pastatą.
Ar neturėtume pamėginti
susekti libiečius arba-arba Rodžio merginą?
Ji – Libijos ambasadoje.
Ką, tai buvo valstybės sankcionuota operacija?
Abejoju.
Ji nuėjo ten, nes žino,
kad negalime jos iš ten ištempti.
SENELIS
Čia senelis?
Ne. Taip. Iš kur žinai?
Jei tai būtų susiję su operacija, būtum atsiliepęs,
tu neturi asmeninio gyvenimo, tad greičiausiai jis.
Kaip jis, beje?
Nekaip, ne.
Prisiklauso visko per žinias,
ir viską supainioja.
- Nieko nesakyk. - Apie ką?
Kad jis viską supainioja, gerai?
Žinau, kad jūs nesutarėte, tačiau pamiršk.
Jo protas čia buvo aštriausias. Po manojo.
Dabar pasakysi kokį siaubingą dalyką.
Ką nors siaubingai bjauraus,
kad jis tapo gėdingu savo šešėliu.
Man nereikės sakyti. Pats viską pasakei.
- Tai nepadeda. - Aš…
Ką darysime?
Ir nesakyk, kad „nieko“.
Nėra ką daryti.
Tie žmonės yra žiauriai geri ir negailestingi.
Parkas negali apsaugoti visų bažnyčių Londone.
Tuomet jiems teks sumokėti.
- O kas nutiks, jei nesumokės? - Tuomet lauksime skerdynių.
Kažkurioje Londono bažnyčioje?
- Koks košmaras. - Galbūt ne kažkurioje.
Man į galvą ateina viena bažnyčia.
Tačiau ji šautų į galvą tik visiškai suknistam psichopatui.
Manai, jis žino, kurioje?
Šūdas.
Palauk, kur jie eina?
Į „Abbotsfield“.
„Abbotsfi…“ Ataka „Abbotsfield“ jau buvo.
Ir ją visi netrukus pagerbs tikėjimo namuose.
Negali pasakyti šitokio šūdo ir tada sėdėti kaip niekur nieko.
Nesėdžiu kaip niekur nieko. Siunčiu savo geriausius agentus.
Tave irgi.
Ar galėčiau paklausti, kodėl buvau pakviestas,
o tada man liepė laukti laiptinėje kaip personalui?
Kai tą vakarą atėjai pas mane,
užsiminei apie nepatenkintų libiečių grupę, siekiančių kompensacijos
už prarastas pajamas už naftą.
Dabar turime 25 minutes sumokėti 100 mln.,
jei norime, kad libiečiai nesurengtų atakos bažnyčioje.
Nieko apie tai nežinau.
Tai – labai susiskaldžiusi šalis,
ir iš savo nedidelės patirties galiu pasakyti, kad visi ten ima kyšius.
Žmonės, su kuriais turite reikalą, gali būti visiškai kita grupė.
Pinigus turime pervesti ofšoriniam patikos fondui, kurio direktorius esi tu.
Tokiu atveju, visiškas šūdas ir mėšlas, taip, rodos, tai tie patys žmonės.
Daugiau niekada nevystysiu jokio verslo Artimuosiuose Rytuose.
Jie labai mėgsta derėtis
ir turi tendenciją būti visiškais bepročiais.
Kodėl jie turi tavo duomenis?
Yra dvi sąskaitos.
Viena skirta pervesti pinigus jiems, kai jie ateina, minus mano komisiniai.
Joje, žinoma, šiuo metu nieko nėra.
O kitoje?
Jie trejus metus mokėjo man simbolinį mokestį.
Neseniai užsiminė, kad mažai ką nuveikiu,
- todėl apsilankiau pas tave. - Sakydamas „simbolinį“…
Iš viso – kelis šimtus tūkstančių.
Kuriuos aš deklaruosiu, kai ateis metas.
Kodėl jie mane traukia į šitą nesąmonę?
Atrodysiu siaubingai.
Nes paėmei jų pinigus ir nepadarei nieko, tad jie nori parodyti,
kokia korumpuota yra ši šalis.
Mokėjimai per buvusį Vidaus reikalų ministrą –
puikus būdas tą padaryti.
Kai šitai paaiškės, visi atrodysime siaubingai.
Premjere,
bijau, kad nesumokėję vargu ar išvengsime atakos.
Ne, aš lygiai taip pat nusivylęs.
Dvylika minučių, pone.
Taverner nepaliko mums pasirinkimo.
Jie davė mums valandą ne žudynėms sustabdyti.
Jie davė valandą pinigams pervesti.
Mus apžaidė.
Mes sumokėsime. Tačiau noriu, jog duotumėt žodį, kad ataka bus atšaukta.
O aš noriu, kad duotumėte žodį, jog mums bus leista išvykti iš šalies.
Netrukus atvyks automobiliai, kurie jus nuveš į lėktuvų bazę.
Tačiau saugus išvykimas bus garantuotas tik jei išvyksi tu ir visa tavo komanda,
kad nebūtų pralietas kraujas.
Ir dar, niekas apie tai niekada nesužinos.
Įtariu, kad jaučiatės pažeminti?
Nemalonu, tiesa?
Ar sutinkate su mūsų sąlygomis?
Aš juos atšauksiu, ir netrukus jie atvyks į ambasadą.
Nors menkiausias smurtas, ir tie vyrai su automobiliais
nuveš jus ne į oro uostą.
O į nuovadą.
Daugiau smurto nebus.
Pavedimas patvirtintas.
GAUTI PINIGAI: SUMA: 100 000 000
Matau.
Jie sumokėjo. Mums pavyko.
Grįžkite į ambasadą. Jie mus iš čia išskraidins.
Įsijautei į vaidmenį.
Esi samdinė.
Tu įsakymų nedalini.
Ką čia kalbi?
Viskas baigta.
Ne mums.
Paklausyk.
Jei kažką padarysite, jie šturmuos pastatą.
Pasiruoškit.
Jie sumokėjo?
Ir?
Kodėl mus tai turėtų sustabdyti?
O šitai?
Kaip dėl šito?
Noriu, kad jie sumokėtų krauju,
tokiu pačiu, kokį aš mačiau pralietą.
Jie suniokojo mūsų šalį ir toliau ramiai gyvena,
palikę mus su karo siaubu.
Tegul ir jie pajaučia tokį patį siaubą.
Galbūt kitą kartą geriau pagalvos, prieš pradėdami karą ir išeidami.
- Kur eini, bliamba? - Paklausyk.
Tu pasirink savo taikinį, aš pasirinksiu savo.
Žuvo jau pakankamai nekaltų žmonių.
Paskutinis smūgis turi tekti tiems, kurie sukėlė karą.
Praliesiu tik kaltųjų kraują.
Taip bus teisinga mano šeimos atžvilgiu.
O tu?
Važiuojam, brolau.
Nežinau, kaip gali valgyti tokiu metu.
Jis veganiškas?
Ne, paprašiau mėsos.
Taip, bet jei jis būtų su mėsa, būtų ryškiai rožinis.
Su dešra yra…
Taip, gerai jau.
Jei išeitum iš šio pastato, norėdama išvengti Šunų,
į kurią pusę eitum?
Manai, Tara mėgins pasprukti?
Atsakyk į klausimą.
Į kairę. Į kairę ta gatve.
Sakei, jai bus leista išvykti iš šalies,
jei atšauks šią ataką.
Ji dar vaikas.
Ji čia tikrai nevadovauja.
Taip, jos vyrai jau turėjo atvažiuoti čia.
Nemanau, kad jie sugrįš.
Manau, ji sėdi ten,
ką tik suvokusi, kad niekad nekontroliavo savo psichų gaujos.
Bet juk sakei, kad jie sumokėjo.
Prisimink, ką tie vyrukai nuveikė per pastarąsias kelias dienas.
Nemanau, kad pinigai numalšins jų įsiūtį.
Šunys jau eina ten.
Tačiau susišaudymo metu gali nukentėti nekalti žmonės.
Taip, jiems pavojingesni mūsų šaudymui ištreniruoti raumenys
nei jos.
Negalime čia tiesiog sėdėti.
- Tuomet eik. - Ką?
Eik ir pabelsk į duris.
Ką? Aš?
Vakar pasikėsinai į merą.
Kodėl dabar staiga suki galvą,
kad reikia pabelsti į duris.
- Vakar neturėjau pasirinkimo. - Nesąmonė.
Tau labai patinka veikti.
Galbūt tau primena tą palaimą, kurią pajausdavai
visiškai prisiliuobusi.
Ir ką man daryti pabeldus?
Liepk jai sekti paskui tave.
Nebent ji norės gauti kulką į kaktą.
Jie jos nenušaus čia, gatvėje, beginklės.
Visai kas kita, jei jie įeis į pastatą.
Ir, kaip sakei,
- gali nukentėti nekalti žmonės. - Turbūt tikrai taip sakiau, ar ne?
Štai taip. Jie tikrai nepagalvos, kad senutė pavojinga.
Puiku.
Atsiprašau, ponia. Ambasada uždaryta.
Ne, viskas gerai. Aš susitarusi.
- Ponia, jums čia negalima. - Kas jūs?
Taip, aš iš MI5, įleisk mane.
Pasitraukite nuo pastato.
Įsileisk gražiuoju, arba pasirodys ginkluoti vyrukai.
Gerai, ponia, teks jus nuvesti.
Taigi, kaip tiksliai gali man padėti?
Būsi visiškai saugi, jei nuleisi ginklą ir eisi su manimi.
Kodėl turėčiau tavimi tikėti?
Neturi pasirinkimo,
nes jei liksi čia su ginklu rankoje, gali nukentėti.
Atidaryk duris. Pirmyn, atidaryk.
Atnaujinkite įkaitų sąrašą. Ką tik kažkas įėjo.
- Būkit budrūs! - Atsitraukite!
- Ne? - Ant žemės!
- Nuleisk ginklą! - Galėjai tiesiog išeiti su manimi.
- Nuleisk ginklą! - Ir tada? Sugrįžti į Parką?
Kodėl turėčiau to norėti?
Nuleisk ginklą!
Liepiau atsitraukti!
- Sustok! - Jie tave nudės.
- Nuleisk ginklą! Mikliai! - Aš šausiu!
Nejuokauju, bliamba, šausiu!
Nuleisk ginklą!
Déjà vu.
Nagi, rankas aukštyn. Dėk ant galvos.
Liaukis. Pralinksmėk.
Verčiau sėdėti kalėjime nei susitikinėti su Rodžiu Ho.
Eik tu šikt!
Lima golfas 5-7 centrui. Turime įtariamąją.
Atvedame ją. Baigiau.
Tu žinojai, kad taip bus, ar ne?
Taip.
Ir, kaip sakiau, ji dar vaikas.
Tikrai nebūtų tavęs nušovusi.
Man taip neatrodė.
Eime.
Nupirksiu tau limonado.
Nervams nuraminti.
Žus daugiau žmonių nei per pirmąją ataką.
Žus visi.
Valanda beveik baigėsi. Turime juos iš ten išvesti.
Taip, bet ramiai. Nekelkime panikos.
Jie jau galbūt viduje, apsirengę kaip gedintys giminaičiai.
Aš taip daryčiau.
Aš vis dar neturiu ginklo.
Nesijaudink. Mes savo turime.
Ir kuo tai baigėsi Gimbalui?
Kol pastatėme Jeruzalę
Žalioje ir mieloje Anglijos žemėje
Viljamas Bleikas parašė šį pažadą prieš daugiau nei 200 metų,
tačiau jis dar ir šiandien teikia įkvėpimą ir paguodą.
Tačiau jaunesnius gedinčiuosius
galbūt labiau paguos šių dienų išmintis –
Dominiko Toreto filme „Greiti ir įsiutę 7“ pasakyti žodžiai.
„Sakoma, kad jei gyveni širdyse tų, kuriuos palieki, nemiršti.“
Jei pasimokysime iš abiejų šių išminčių,
kuriuos skiria keli amžiai,
net jei šiandien Londonas dar nebus nuostabus,
jis bus nuostabus rytoj, jei mes…
Taip. Visi atsistokite.
Kuo greičiau išeikite iš pastato.
- Kas vyksta? - Atleiskite, mes iš MI5. Neturiu…
- Gali parodyti jiems ženklelį? - Atsitraukite.
Taip, gal imk juos vesti į šoną.
Žmonės, gavome informacijos,
tad geriausia jums kuo skubiau išeiti.
Išeikite pro galines duris.
Nepanikuokite. Tiesiog lėtai ir ramiai išeikite iš pastato.
Tučtuojau! Nagi!
Dabar pat! Lauk!
Nagi! Prašau!
Argi nesakėme „ramiai“, bliamba?
Palaukite. Kas čia vyksta, po velnių? Tik pradėjau prakalbą.
Atleiskite, pone, tačiau turite išeiti iš pastato.
- Gerai. - Palaukite. Kilo gaisras?
- Ne, gaisro nėra. - Tai kodėl jis įjungė signalizaciją?
- Taip, geras klausimas. - Kilo grėsmė saugumui.
- Sužinojome apie grėsmę saugumui. - Kokią grėsmę?
Libijos atstovai išreikalavo 100 mln. svarų iš vyriausybės.
Negirdžiu.
Atsiprašau. Gali išjungti tą suknistą daiktą?
Po mažiau nei minutės turėsime sumokėti 100 mln. svarų,
antraip bus surengta ataka bažnyčioje,
ir turime pagrindo manyti, kad šioje. Prašau, tiesiog patikėkite…
Ačiū Dievui. Girdėjote?
Taip. Turite pagrindo manyti, kad čia bus surengta ataka.
- Taip, tad prašome išeiti. - Tačiau nesate įsitikinę?
Žvalgyba niekad nebūna įsitikinusi 100 procentų, pone.
Kiek procentų duotumėte šiuo atveju?
- Tikrai svarbu? - Taip, esu Londono meras.
Jei atakos tikimybė tikrai didelė,
- turėjau būti informuotas. - Na…
SENELIS
Šūdas. Ne dabar.
Klausykite, dabar ne metas ginčytis dėl protokolo.
- Sujunkite mane su Velanu. - Nejuokauju, jis turi išeiti.
Galime juos išvesti.
Meras vis dar čia.
Prieš tai man nepavyko jo nudėti.
- Pirmiausia nudėkime jį. - Gerai.
Nukreipk apsauginių dėmesį.
- Koks tavo vardas? - Mano…
- Rivas Kartraitas. - Rivas?
Taip.
Klodai, esu su Rivu Kartraitu,
kuris įsiveržė į pagerbimo ceremoniją ir vapa apie kažkokią Libijos ataką,
apie kurią mano agentai, rodos, nieko negirdėjo.
Taip.
Pirmiausia, labai atsiprašau, Zafarai. Atsiprašau.
Turėjote būti apie tai informuotas,
tačiau galiu pasakyti, kad situacija labai keitėsi.
- Taip. - Tai ar
turėjo būti surengta ataka?
Taip, turėjo.
Jei atvirai, neturėjome duomenų,
kad jums grėstų pavojus.
Žinoma, jei būtume gavę tokios informacijos, tuomet…
- būtume įsikišę. - Palaukite,
jūs ir įsikišote. Prieš mane stovi jūsų agentai.
Ar galėčiau pakalbėti su Kartraitu?
Nori su tavimi pakalbėti.
- Pone. - Ką išdarinėji, po velnių?
Spėjome, kad ataka gali būti surengta „Abbotsfield“.
Taip, mes pervedėme jiems pinigus.
Tad atakos nebus niekur. Ir tikrai nebus „Abbotsfield“.
Lauk!
Niekad neteko šaudyti?
Tavo kampas buvo geresnis.
Jūs sveiki?
Šūdas.
- Kiek dar turi? - Pakankamai.
Šūdas.
Duokit jam, ko jis nori. Duokit, ko jis nori, bliamba.
Noriu išvykti iš šalies.
- Susitarimas vis dar galioja. - Koks?
Saugus išvykimas su MI5.
Juokaujate? Tikrai neišvyksite.
Ėmę šaudyti, sulaužėte susitarimą.
- Nesakyk jam šito. - Aš nemeluosiu.
Verčiau meluok.
Išleiskite mane iš čia arba nudėsiu merą!
- To nebus. - Taip, nes jis jį nušaus.
Netaikyk jam į kaklą. Žinome, kad nemoki šaudyti.
Galiu taikyti į kitas vietas.
Išeisiu iš čia ir išsivesiu jį drauge.
- Ne, neleisime to padaryti. - Dar ir kaip leisime.
Gal nustosi man prieštarauti?
Taip, nustosiu, jei neeskaluosi pavojingos situacijos.
- Aš viską kontroliuoju. Žinau, ką darau. - Turime beprotį,
nusitaikiusį į įkaitą. Tegul daro, ką nori.
Todėl niekad ir neišeisi iš „Slough House“.
Šūdas. Šūdas.
Iš kur tu išdygai?
Labai tyliai prie jo priėjau.
Judu tyčia ginčijotės, kad jį pridengtumėte.
Suprantu. Dabar suprantu.
Šūdas.
Taip.
Neįprasta, taip.
Bet kartais tenka imtis netradicinių priemonių.
Tiesa?
Taip.
Surinkome visus libiečius.
Du buvo nukauti „Abbotsfield“, o Lembas sulaikė Tarą.
Ką jis ten veikė?
Nežinau, ponia.
Mes sumokėjome, o jie vis tiek puolė. Kokia nesąmonė.
Jūs neturėjote pasirinkimo.
Kai viskas bus ištirta, jūsų niekas nekaltins, ponia.
Ims galioti Londono taisyklės.
Londono taisyklės?
Jei būtum dirbusi slaptojoje tarnyboje, žinotum.
Maskvos taisyklės, žiūrėk, kas už tavęs.
Londono taisyklės, saugok savo šikną.
SKAMBINA PITERIS DŽADAS
Klodai Velanai, čia Piteris Džadas.
Rodos, abu turime problemų su viešaisiais ryšiais,
kalbant apie praėjusios savaitės įvykius.
Ar galėčiau pasiūlyti abiem naudingą sprendimą?
Labukas. Čia aš. Rivas.
Mano berniukas.
- Tau viskas gerai? - Tu čia.
Taip.
Aš toks laimingas.
Aš irgi. Taip.
Atleisk, kad vakar taip vėlai skambinau.
Turbūt prikalbėjau nesąmonių.
- Viskas gerai. - Nieko tau nepadėjau.
Viskas gerai.
Kas tai buvo? Ruskiai vėl ėmėsi senų triukų?
Ne.
Libija.
Buvo visiškas chaosas.
Taip.
Manau, tą jie ir norėjo sukelti.
Kad galėtų reikalauti išpirkos.
Ir jiems pavyko, nes…
Sumokėjome pinigus, bet jie vis tiek surengė ataką.
Atrodo kaip visiškas chaosas,
bet kai įsigilini, pamatai, kad yra schema.
- Taip. - Man patinka stebėti atskirai.
Libiečius?
Ką?
Bites.
Dūzgiančias bites.
Bites.
Jų darbo etika labai aukšta.
Geluonis uodegoje.
Štai ką norėjau prisiminti vakar vakare.
Visai baigiu išprotėti.
- Nerašyta taisyklė. - Kokia?
Destabilizacija.
Taip, matai, kai susiduriame su tikrais bjaurybėmis…
puolame juos tada, kai jie galvoja, kad viskas baigta.
Tai vadinama geluonimi uodegoje.
- Parodome jiems, kas čia bosas. - Taip.
Todėl jie vis tiek surengė ataką. Taip.
Mes ne visuomet gerai viską darėme, Rivai.
Supranti?
Tačiau kai kurios iš šių kolonijų be mūsų įsikišimo būtų tapusios komunistinėmis.
Bet jūs visus pričiupote.
Labai džiaugiuosi, kad atėjai.
Pasakyk, kokios gimtadienio dovanos nori.
Žinau, kad jis dar negreitai, bet… aš neinu į parduotuves
ir negaliu dirbti su kompiuteriu, kurį man atvežei.
Padovanočiau tau pinigų, jei galėčiau nueiti į banką.
Turiu paskambinti.
Taip, žinoma.
Dar laukia geluonis uodegoje.
Jie tą padarė, užpuldami tikėjimo namus.
Tad nebent nori pasakyti, kad jie – suknisti zombiai,
antraip nesuprantu, kodėl skambini.
Širlės nuotraukoje mikroautobuse matyti trys poros batų,
vadinasi, vyrų yra keturi, įskaitant vairuotoją, teisingai?
Judu su Širle pričiupote tą, kuris nusitaikė į Rodį,
du nukovėme „Abbotsfield“.
Vadinasi, dar vienas liko.
- Lembai? - Taip, aš klausau.
Pasimatymai su Ho buvo reikalingi gauti failą.
Aš jį perskaičiau.
Kaip manai, kas nusipelnė didesnės bausmės nei visiškas pažeminimas?
Visai neblogai.
Taip, nusipurčiau dulkes.
Atsikračiau šiandienos streso.
Žinai, ką šįvakar padarysiu?
Palepinsiu save.
Atsikimšiu butelį „Chalk Hills“ vyno.
Turi planų, Džimai?
Džimai?
Džimai, ar tu…
Šūdas.
Atleisk, Džimai.
Nagi.
Ką?
IŠMANUSIS RAKTAS NERASTAS
Kur rakteliai? Kur suknisti rakteliai?
Čia Klodas Velanas.
Kas? MI5 vadas.
- Esu MI5 vadas, avigalvi tu. - Padėk!
Žinai, kas aš toks?
- Ne. - Nukentėjęs žmogus.
Dėl to, kad tu nuspaudei klavišą.
Visiškai neįsivaizduoju, apie ką kalbi. Aš…
Zlitanas, 2011 metai.
Teisingai. Taip.
Palikai mus gangsteriams ir kariams, neapginklavai mūsų.
Klausyk, aš… Man mokėjo, kad pasakyčiau nuomonę. Tai…
Tavo nuomone, ilgalaikėje perspektyvoje
investicijos į Libiją nebuvo vertingos.
Nes nesvarbu, jos pasiteisino ar žlugo,
tai neturėjo įtakos Jungtinės Karalystės saugumui.
Tavo nuomonė…
Tavo nuomonė tapo politika.
Kaip dabar atrodo ta nuomonė?
Nekaip.
Paklausyk.
Tu tikrai nusiminęs.
Bet aš…
Aš…
Prašau.
Pagalvok apie mano…
- pagalvok apie mano žmoną, prašau. - Galvoju.
Ji pajaus tai, ką jaučiau aš.
- Ji bent galės palaidoti kūną. - Ateik, Pipai!
Savo tėvo taip ir nesuradau.
Pipai, ateik.
Atleiskite.
Jis labai draugiškas…
Dieve mano!
Šūdas.
Jis negyvas?
Taip, moku dirbti savo darbą.
Ačiū, po galais.
Šūdas.
Šaunuolis.
Kaip mane suradai?
Nuvykau į jūsų namus, ir žmona pasakė, jog čia bėgiojate.
- Kalbėjai su mano žmona? - Taip.
Taip, ir ką ji pasakė?
- Kad bėgiosite čia. - Taip.
Taip. Klausyk, ačiū tau. Ačiū.
Taip.
Ateik. Ačiū.
Labai tau ačiū.
Aš šito nepamiršiu.
Žinai, aš tik…
Man reikia išgerti.
Paaiškėjo daugiau detalių
apie vakarykštį susišaudymą Primrouz Hile.
Nors policija dar neatskleidė šaulio tapatybės,
manoma, kad incidentas nėra susijęs su narkotikais.
Jis laukia tavo kabinete.
Todėl čia ir sėdžiu.
Jis – MI5 vadas, Lembai.
Tai didelė „Slough House“ pergalė.
Nori jį supykdyti ir viską prarasti?
Patarinėji man karjeros klausimais?
Aš išties atlikau tą darbą, kurį tu imituoji.
Tik sakau.
Išgelbėjau jam gyvybę.
- Ir? - Tai – galimybė.
- Kam? - Visiems.
Tikiesi sugrįžti į Parką, ar ne?
Vargeli.
Tu nenori, kad aš čia būčiau, aš irgi nenoriu čia būti.
Naudinga abiem.
Gali išeiti kada panorėjęs. Tai – „Slough House“ esmė.
Nesuprantu, kaip šituo nepasinaudojai.
Toliau dirbsiu slaptosiose tarnybose.
Bet neturėčiau būti „Slough House“.
Nes esu išties kietas, bliamba.
Ir tu tą žinai.
Žinai, tave žudo ne viltis, Kartraitai.
O žinojimas, kad viltis tave žudo.
Bepe, jis apmokės sąskaitą.
Tai aš apmokėsiu sąskaitą, o tu jo paprašysi?
Jei užeis kalba.
Čia Luiza. Palikite žinutę.
Sveika. Čia aš.
Žinau, kad turėčiau duoti tau erdvės ir panašiai, bet…
Neturiu kam dar paskambinti.
Nes…
Rodos, aš irgi išeisiu iš „Slough House“.
Labas. Nežinojau, kad tu čia.
Žinojai.
Taip, žinojau.
Reikia sutvarkyti tą suknistą liftą.
- Tau smagu, ar ne? - Nelabai.
Bet pirmyn. Rėžk. Spėju, paruošei kalbą.
Pasirepetavai prieš veidrodį,
o gal tau sunku žvelgti sau į akis?
Gal galėtum? Ne…
Galėtum čia to nedaryti?
Juk čia – MI5 patalpos.
Velniop MI5. Čia mano taisyklės.
Taip, dėl šito.
Bijau, kad jau nebe.
Tikrai?
Tavo taisyklių nebeliks.
Praeitis. Tiesiogine prasme.
Suprantama, tau teko čia vadovauti ne savo noru,
o todėl, kad…
Dėl to, ką padarei slaptajai tarnybai.
Bet yra ribos.
Abu žinome, kad visiškai jų nepaisai.
Pameni vakar dieną?
Vienas mano agentas išgelbėjo tau gyvybę.
Imu gailėtis, kad suteikiau jam informacijos.
- Taip. Man buvo kilęs pavojus, nes… - Be to…
- …dar vienas tavo komandos narys… - Kaip įrodymas,
kad „Slough House“ nesusimovė,
ką, patikėk, platesne prasme sunku įžiūrėti,
yra tai, jog aš sučiupau tą fatališką moterį, prisidėjusią
prie suknisto kraujo praliejimo ir chaoso šią savaitę,
kai jūsų avigalviai sugalvojo pašaudyti ambasadoje.
Bet turbūt dėl to, ar ne?
Taip, nori užglaistyti faktą, kad ji…
pamirksėjo savo ilgomis blakstienomis, ir tu leidai jai išeiti iš pastato
ir tuo pačiu suknisti MI5 struktūrą.
Žinai, įdomu. Aš…
Mano naratyvas visiškai kitoks.
Taip, neabejoju.
Taip, leisk spėti.
Džadas pasiliks komisinius nuo 100 mln. už tai, jog sakys,
kad jis mėgino mane įspėti apie libiečių ir Taros ryšius su Ho,
o aš nieko nedariau.
Taip, viskuo apkaltinsi „Slough House“ ir išlaikysi savo kėdę.
Taip?
Šachas ir matas.
Taip, rodos man visiška šikna.
Žinai, nenorėčiau naudoti to žodžio, bet taip. Tau šikna.
Tau visiška šikna.
Šikna. Išskyrus Kartraitą, nes jis turi potencialą ir jaučiu,
- kad jis nusipelnė antro šanso. - Jis tik viską sugadins.
Taip. Išeisiu pats, gerai?
Beje, šiandien kiek vėliau pasirodys komanda
Ir viską čia išvalys.
Palikai daug dėmių.
Bet jų neliks.
Taigi, jei dar norėsite pilti ant manęs kokį nors mėšlą,
pasirūpinsiu, kad slaptosios tarnybos viešai sunaikintų jus abu
ir jūsų siaubingą pragyvenimo šaltinį.
Atsiprašau, kas čia buvo?
Kas?
Nugirdau…
Šitai.
Taip. Čia tu grasini politikui,
likus kelioms valandoms iki jo mirties.
Jei nori, galiu paleisti ir kitą vietą,
kur jo žmona kalba, kad elgiesi kaip turtingas tėtušis ir…
šantažuoji jį dėl tėvo iš Turkijos.
Jei netyčia pasimiršo.
Juk gali būti.
Pasitaikė sunki savaitė.
Žinai, aš…
Rodos, pasielgiau truputėlį nebrandžiai.
Kai pasakiau „matas“, tai buvo labiau „šachas“.
Tai… mano ėjimas, tavo ėjimas…
Ko nori?
Ko visad norėjau.
Kad mane paliktų ramybėje, bliamba.
Ką gi.
Gerai.
„Slough House“ gyvuos toliau.
Kaip ir Molė Doran.
Molė man labai patinka. Su ja smagu.
- Tas sprendimas buvo ne mano. - Ir Ho sugrįš.
Ho? Jis nuolat viską sugadina, bliamba.
- Tikrai ne. - Ho sugrįš.
Jis vienintelis moka naudotis maisto pristatymo programėle.
Gerai jau. Jei jis… Taip, gerai. Gerai.
Taigi, ką siūlai dėl visko apkaltinti?
Prikabinsime viską vienam bičui, kuris ir turėtų pasitraukti.
- Tau. - Man?
Ne. Jokiu būdu. Ne.
Ne. Aš niekur neisiu.
Bet vis tiek sumokėjai merginai pagal iškvietimą,
su kuria, beje, pasimylėjai.
Jei per valandą neišsikraustysi iš savo kabineto,
išsiųsiu šitai visiems savo niekšeliams, kuriuos pažįstu nuo girtuoklystės laikų.
Tai labai pakenktų slaptajai tarnybai, pats supranti.
Tarsi man rūpėtų.
Pažvelk, kaip slaptoji tarnyba pasielgė su manimi.
Taip, ir išeidamas neuždaryk durų.
Man patinka skersvėjis.
Neabejoju, kad dar susitiksime.
Abejoju.
Aš nesinaudoju prostitutėmis.
Ji nebuvo prostitutė.
Ji nebuvo…
Ji nebuvo… O šūdas.
Nežinau, iš kur visi šitai traukia.
Ji… Tai buvo…
Ji buvo palydovė.
Rodis Ho jau pakeliui pas tave.
Aš neimsiu Kartraito.
Taip, gerai.
Man vis tiek trūksta darbuotojų.
Nori jį pasilikti?
Ką gali žinoti.
Gali prireikti naujų kepenų.
Šiaip ar taip, tai aš išsiaiškinau, kad Velanas buvo taikinys…
Nesakyk, kad nori sugrįžti į Parką.
Eik tu šikt.
Buvo smagu paplepėti, persikraustau į kitą kabinetą. Tad…
Tikiuosi, kad tapusi vade
nepamirši ir menkų žmogelių.
Durys bus visad atidarytos kavos puodeliui ir informacijai.
Ar jaučiu sarkazmo gaidelę?
Žinoma.
Nenoriu nieko girdėti iš tavęs ar ko kito iš Parko.
Susitarimas, kuris tinka mums abiem, Džeksonai.
KITAME SEZONE
Galit atsiknisti?
Ir mums malonu tave matyti.
Jo tėtis pavogė failą…
su Nuvarytų arklių sąrašu.
Dabar jis negyvas, o mano agentus medžioja.
„Slough House“ dingo.
Mes nebeegzistuojame.
Toks informacijos nutekinimas, kad didžiuotųsi net Džulijanas Asandžas.
Mūsų apsauga…
šiose rankose.
- Nebeturime laiko. - Ką?
Tai – skerdynės.
- Jei patekai į bėdą… - Kaip drįsti?
- Esu žmogus… - Kas tu per šūdas?
…kuris sušika kitiems dieną.
Ką čia veiki?
Verslo reikalai.
Visi turi prisiimti atsakomybę, Diana.
Visi.
Turime galvoti apie penkis Š.
Koks šūdas, ko šūdas, kur šūdas ir kodėl šūdas?
Čia tik keturi.
Eikit šikt. Penktas.
Pirmyn. Eikit šikt.
Išvertė Akvilė Katilienė