Proč to nahození systémů tak trvá?
Nějaký důvod bude.
To je poraženecký přístup. Máme být nenapadnutelní.
Mám tři otázky.
Jak, proč a co nás kurva čeká dál? Nikdo na to neodpovídá.
Za to budou padat hlavy.
Do háje.
Co ten odpočet?
Teď se objevil. Nevíme proč. To není úplně nejlepší odpověď.
Spíš žádná odpověď.
Nemáme nějaký antivirový software,
který byste mohli použít? Nebo třeba backdoor patch?
Vykřikování nahodilých slov, cos viděl v hlavičkách mailů, nepomůže.
Tak dík.
Dobře, Duncane. A co restart?
Jakože vypnout a zapnout?
Ne!
Teda pokud by to nezabralo. Pomohlo by to?
Teď to vypnout nejde. Nemůžou dělat nic.
Claude, dáme jim prostor, jo?
Nemělas je nechat spustit ten kód.
Neměls ji nechat odejít.
Chtěl jsem libyjským teroristům zabránit ve zničení města.
Ona chtěla, abys ji pustil.
Co to plácáš? Byla úplně vyděšená.
Musel jsem ji přemluvit a…
Když jí dal Ho přístup do databáze, ukradla tvoji složku, Claude.
Oblbla tě. Měla tě v hledáčku. Oklamala tě svojí ženskostí.
Nás oba, hele.
Neměl jste šanci. Je to ženská verze mě. Proto jsem se do ní zabouchl.
Tak jo, dobré a špatné zprávy.
Už vím, jak jim to celé můžeme zarazit.
Výborně.
- Ale ne před koncem odpočtu. - Je mi z vás trapně.
- Pane? - No?
Volá libyjský velvyslanec.
No hurá. Volal jsem mu před několika hodinama. Díky.
Díky.
- Pane velvyslanče. - Pane Whelane.
Jménem libyjské vlády se vám upřímně omlouvám.
Právě jsem se dozvěděl, že odtržená skupina bezpečnostních operativců
je zodpovědná za ty otřesné události,
co se nedávno staly.
Dobře, ale určitě můžeme věřit, že se vynasnažíte, abychom je mohli najít.
Jednoho vám teď můžu dát.
Co prosím?
Jsem ta zranitelná žena. Známe se.
Pamatujete si na mě? Měl jste pravdu.
Jsem silnější, než si myslím.
Mám v sobě sílu, o které jsem ani nevěděla.
Kdo jste doopravdy?
Člověk, co vyrůstal v zemi zničené tou vaší arogantní intervencí.
Prožili jsme roky hrůz.
Ale nic vás přece neopravňuje k vraždě 11 lidí.
Potřebuju mluvit s vyšší šarží.
No mluvíte s ředitelem MI5.
Ano, já vím.
To jste mi říkal jako roztřesené holce, co jste chtěl ohromit.
Od té doby jsme vám vypnuli počítačový systém
a ztrapnili váš způsob vedení.
Dalo by se říct, že jsme zaslepili nepřítele.
Dejte mi Tavernerovou.
Tavernerová.
Jestli nepřistoupíte na naše požadavky,
po skončení odpočtu dojde k uskutečnění posledního bodu destabilizační strategie.
Té, co jste stvořili a aplikovali v řadě vašich kolonií.
A co požadujete?
Sto milionů liber.
Jako kompenzaci ušlých zisků ropy.
Pošlete to do fondu Albion Holdings na Kajmanských ostrovech.
Je to zlomek toho, co nám dlužíte.
Řekněte, až je budete mít.
Klid. Pustíme vás, až zaplatí.
Nashle.
Chtějí 100 milionů, než skončí odpočet, jinak uskuteční poslední bod v seznamu.
- A poslední bod je co? - Útok na církevní budovu.
Aha. Vždyť je neděle ráno.
Kristepane. Jak je najdeme?
ZALOŽENO NA KNIZE MICKA HERRONA
INTERVENCE V LIBYI
Diano?
Ztratili jsme Taru.
Věděls, že Whelana oklame, že?
Měl jsem podezření. A po přečtení jeho složky to bylo jasný.
Podle jeho psychologickýho profilu potřebuje zachraňovat mladý holky.
Zavolal bych ti to, ale napadlo mě, že tě bude bavit sledovat,
jak ze sebe udělá totálního pitomce.
Už si stanovili požadavky?
Právě nám volala z ambasády.
Svobodu a 100 milionů za ušlé zisky z ropy.
Ohledně našeho chování mají asi pravdu,
ale většinu zisků z ropy zpronevěřili a zbytek využili k útlaku lidí.
Ochromili naše systémy a máme na to jednu hodinu, do 10:06.
- Jinak zaútočí na církevní budovu. - Neděle ráno.
Načasovali si to dobře.
Nejspíš budete muset zaplatit.
Poslouchejte, v Londýně je asi 2 000 kostelů.
Do toho mešity, synagogy, chrámy a multikonfesní centra.
Celkem to je přes 5 000 potenciálních cílů.
Ano, ale pro muslimy je neděle nevýznamná.
Říkám to správně, ne?
Jsem sikh.
Předpokládejme, že jde o kostely.
Kritické cíle. Sv. Pavel, Westminsterské opatství.
Ty ochranu mají.
Když všechny vyšleme do sv. Pavla a k útoku dojde jinde,
bude to vypadat, že spíš chráníme památky než lidi.
Tak vše uzavřeme.
Jak zařídíme, aby se lidi vyhnuli všem kostelům v Londýně
v následujících 40 minutách? Zavládne chaos.
Povoláme policii.
- Tolik ozbrojených jednotek nemáme. - Tak armádu.
Do 40 minut?
Ministerstvo financí zjistilo, že je ten fond na Kajmanských ostrovech
napojen na tuto firmu.
Proboha. Dobře. Tak ho přiveďte.
- Už sem jede. - Potají.
Proč zjišťujeme, kam to máme poslat? Nezaplatíme.
Tu možnost bychom mít měli.
Zavolej premiérovi. Získej svolení.
Poddat se teroristům? Na to nekývne.
Tak nás ale čeká druhý Abbotsfield.
Pošlete Psy k libyjské ambasádě.
Pokud to bude bez krveprolití, doprovodíme ji a její tým na letiště.
Pokud to bude naopak, ať jsou připraveni zasáhnout.
Nemáme něco dělat?
Třeba pokoušet se najít ty Libyjce nebo Roddyho přítelkyni?
Ta je na jejich ambasádě.
- Takže to byla státní operace? - Ne, to pochybuju.
Ona tam šla jen proto, že ví,
že ji odtamtud nevytáhneme.
DĚDA
Děda?
Ne. Jo. Jak to víte?
Kdyby se to týkalo případu, zvedl bys to.
- A osobní život nemáš, tak to byl on. - Jak na tom je?
Nic moc, no.
Pochytává střípky ze zpráv, ale má v tom guláš.
- Nekomentujte to. - Co?
Že je zmatenej. Jasný?
Vím, že jste se nemuseli, ale kašlete na to.
Byl u nás nejchytřejší. Hned po mně.
A teď řeknete něco hnusnýho.
Něco odpornýho, jako že je z něj jen trapnej stín svýho bývalýho já.
Nemusím, řekls to za mě.
- Tohle je k ničemu. - Já…
Co budeme dělat?
A neříkejte „nic“.
Nic nezmůžeme.
Ti lidi jsou fakt dobří a nemilosrdní.
Park nemůže ochránit všechny kostely v Londýně.
Tak bude muset zaplatit.
- A když nezaplatí? - Dojde k masakru.
- V náhodným kostele? To je děs. - Třeba ne tak náhodným.
Jedno místo mě napadá.
Ale tohle by teda napadlo jenom totálně ujetýho psychopata.
Podle vás to ví?
Sakra.
Moment, kam jdou?
Do Abbotsfieldu.
V Abbotsfieldu už útok proběhl.
A za chvíli proběhne obřad v tamním multikonfesním centru.
Nemůžete vypustit z huby tohle a pak tady sedět a nic nedělat.
Něco dělám. Poslal jsem tam svoje nejlepší agenty.
A tebe.
Proč jste mě sem nahnali a teď musím čekat na schodech jako sluha?
Když jste byl onehdy u mě,
zmínil jste se o skupině Libyjců, co chtěli kompenzaci za ušlé zisky z ropy.
Momentálně máme 25 minut na to, abychom zaplatili 100 milionů
a zabránili skupině Libyjců v útoku na kostel.
O tom nic nevím.
Je to extrémně rozdělená země a všichni tam berou úplatky.
Tihle lidé můžou být z úplně jiné skupiny.
Platba se má poslat do offshorového fondu, kterému šéfujete.
Tak to je v hajzlu. Fakt to jsou ti stejní lidi.
Na Blízkém východě s byznysem končím. Rádi smlouvají.
A mají tendenci dělat šílenosti.
Proč znají vaše údaje?
Jsou tam dva účty.
Na jeden přijdou peníze, které si rozdělí mezi sebe, a dají mi z toho provizi.
Na tom teď nic není.
A na tom druhém?
Poslední tři roky mi platili symbolickou částku.
Ale naznačili mi, že pro ně dělám málo.
- Proto jsem u vás byl. - A symbolická je…
Všehovšudy pár set tisíc. Z čehož samozřejmě včas odvedu daně.
Proč mě do toho zatáhli? Poškodí mě to.
Vzal jste si jejich peníze a nic nedělal. Chtějí ukázat, jak je země zkorumpovaná.
To se jim povedlo, když si nechají platit skrze bývalého ministra vnitra.
Až se to provalí, poškodí nás to všechny.
Pane premiére, vypadá to, že bez zaplacení nelze útoku zabránit.
Ne. Jsem zklamaný stejně jako vy.
Dvanáct minut.
Tavernerová nám nedala na výběr.
Nedali nám hodinu na zhatění útoku, ale na sehnání peněz.
Porazili nás.
Zaplatíme, ale chci vaše slovo, že ten útok odvoláte.
A já vaše slovo, že nám umožníte opustit zemi.
Brzy k vám přijedou auta a zavezou vás na letiště RAF Northolt.
Bezpečný odlet vám zaručím, jen když zmizíte vy a celý váš tým.
Chci vědět, že nedojde k dalšímu násilí.
A ještě něco. Nic z toho se nedostane ven.
Musí to pro vás být potupa, co?
Nepříjemné, že?
Souhlasíte s našimi požadavky?
Tým odvolám a za chvíli se vrátí na ambasádu.
Pokud dojde k násilí, tak vás naši muži neodvezou na letiště, ale do márnice.
K dalšímu násilí už nedojde.
Převod peněz povolen.
PŘIJATÁ ČÁSTKA: 100 000 000
Už to tady mám.
Zaplatili. Dokázali jsme to.
Vraťte se na ambasádu. Budeme moct odletět.
Ty tu svoji roli prožíváš. Ale jsi jenom rekrut.
Nemáš co dávat rozkazy.
O čem to mluvíš?
Je konec.
Pro nás ne.
Tak hele.
Jestli ještě něco uděláte, tak sem vtrhnou.
Připravte se.
Oni zaplatili?
No a?
To nás nezastaví.
Co tohle?
Co tohleto?
Chci, aby zaplatili krví.
Za krev, kterou prolili.
Zničili naši zemi, odjeli domů a nám nechali jen válku.
A my jim to vrátíme.
Třeba si to příště rozmyslí, než rozpoutají válku a utečou.
- Kam sakra jdeš? - Tak hele.
Vybral sis cíl, já si vyberu svůj.
Nevinných už umřelo dost.
Zaútočím na ty, co válku způsobili.
Já proliju krev jen provinilých lidí. Jako zadostiučinění za moji rodinu.
A co ty?
Prosím tě.
Nechápu, jak teď můžeš jíst.
- To je veganský? - Ne, řekla jsem jim o maso.
Ale maso by bylo sytě růžový.
Zapečená klobása má…
No jo, dobře.
Kdyby ses snažila dostat z toho baráku a chtěla setřást Psy,
- kterým směrem půjdeš? - A Tara zkusí utéct?
Odpověz mi.
Doleva tou uličkou.
Řekls, že jim bude umožněn odlet ze země,
když ten útok odvolá.
Je mladá.
Ona tu akci určitě neřídí.
Její tým už tady měl být.
Oni se podle mě nevrátí.
Myslím, že ona tam sedí a došlo jí, že tu partu psychoušů nikdy neřídila.
Řekls, že zaplatíme.
Koukni se, co tihle lidi dělali posledních pár dní.
Myslím, že prachy jejich vztek nezmírní.
Psi jdou dovnitř.
Ale do přestřelky se můžou připlést nevinní lidé.
No, větší nebezpečí jim hrozí od našich nedočkavých svalovců než od ní.
Nemůžeme tu jen tak sedět.
- Tak běž. - Cože?
Běž tam zaklepat.
Co? Já?
Včera jsi fyzicky napadla starostu.
Nevím, proč se zdráháš zaklepat na dveře.
Neměla jsem na výběr.
Kecy. Když jsi v akci, jsi z toho celá hotová.
Asi ti to připomíná ten pocit, když ses ožrala jako doga.
A co až na ty dveře zaklepu?
Řekni, ať jde za tebou, jestli nechce skončit s dírou v hlavě.
Tady venku ji nezastřelí, neozbrojenou na ulici.
Ale pokud půjdou dovnitř, bude to jiná písnička.
A jak jsi říkala,
- můžou to odnést nevinní. - To jsem řekla, no.
No vida. Neškodnou stařenku z ničeho podezírat nebudou.
Supr.
- Pardon, ambasáda je zavřená. - Nevadí, jsem objednaná.
- Paní, tady být nesmíte. - Kdo je tam?
Jsem od MI5, pusťte mě.
- Odstupte prosím. - Pusťte mě, jinak tam vejdou ozbrojenci.
Tak vás odtáhnu.
Takže, jak přesně mi můžete pomoct?
Nic se vám nestane, když tu zbraň skloníte a půjdete se mnou.
Tomu mám věřit?
Nemáte na výběr. Zůstaňte, a něco se vám stane.
Otevřete dveře. Honem.
Aktualizujte seznam rukojmí. Někdo tam vešel.
- Pozor! - Zpátky!
- Ne? - Odhoďte zbraň!
- Odhoďte ji! - Mohly jsme normálně odejít.
- Odhoďte zbraň! - A co pak? Zpátky do Parku?
Proč bych to chtěla?
- Odhoďte zbraň! - Říkám, ať se nepřibližujete!
- Stát! - Zabijou vás.
- Odhoďte zbraň! Hned! - Střelím ji!
Nedělám si prdel! Zastřelím ji!
Odhoďte zbraň!
Déjà vu.
Tak šup. Ruce vzhůru. Za hlavu.
No tak, hlavu vzhůru.
Radši bych seděl, než chodil s Roddym Hoem.
Vyližte si!
LG57 volá centrálu. Podezřelou jsme zadrželi.
Přivezeme ji. Přepínám.
Věděls, že se to stane, co?
Jo.
Jak jsem říkal, je mladá.
Nezastřelila by tě.
Ale mně to tak teda nepřipadalo.
Pojď.
Koupím ti limonádu.
Ať se uklidníš.
Umře víc lidí než prvně.
Umřou všichni.
Hodina vyprší. Musejí ven.
Ale v klidu. Žádnou paniku.
Třeba už jsou tam převlečení za pozůstalý. Tak bych to udělal já.
Pořád nemám zbraň.
Klid, my jo.
Gimballovi to pomohlo, co?
Dokud nepostavíme Jeruzalém
v zelené a vlídné zemi anglické.
William Blake tato slova plná naděje napsal před 200 lety,
ale inspirují nás a utěšují i dnes.
Ale pro modernější moudro, které může přinést útěchu našim mladším truchlícím,
sáhnu pro slova Dominica Toretta z Rychle a zběsile 7.
„Říká se, že když člověk žije v srdcích pozůstalých, jako by ani neumřel.“
Poučení, které jsem si od těchto mudrců vzal,
i když je dělí několik staletí,
je, že i když Londýn není londolepý dnes,
bude londolepý zítra, když spojíme…
Tak jo. Vážení, vztyk.
Opusťte budovu co nejrychleji, prosím.
- Co je? - Pardon. MI5. Nemám…
- Ukaž jim placku. - Zpátky.
Měls to udělat někde stranou.
Lidi, dostali jsme určité informace a bude nejlepší, když hned odejdete.
Vyjděte prosím zadním vchodem.
Nepanikařte a pomalu a bezpečně odejděte ven.
Lidi, hned, prosím! Rychle! Myslím to vážně! Dělejte!
Tak pohněte! Prosím!
- Zapomněls, že to mělo být v klidu? - Co sakra je? Sotva jsem začal svoji řeč.
Omlouvám se, já vím, ale musíme vás odtud dostat pryč.
- Klid. - Počkat. Hoří?
- Nehoří. - A proč spustil poplach?
- Dobrý dotaz. - Hrozí nebezpečí.
- Víme o hrozícím nebezpečí. - Jakém?
Libyjští agenti vydírají na vládě 100 milionů liber.
Neslyším vás.
Pardon. Můžete tu zasranou věc vypnout?
Musíme hned zaplatit 100 milionů liber,
jinak dojde k útoku na církevní budovu a myslíme si, že na tuhle. Věřte mi.
Díkybohu. Slyšel jste mě?
Ano, může zde dojít k útoku.
- Ano. Odejděte. - Ale nevíte to jistě.
- Informace rozvědky nejsou nikdy 100%. - A kolik procent to je teď?
- Záleží na tom? - Jsem starosta. Pokud hrozí útok,
- měli mi říct. - No…
DĚDA
Sakra. Teď ne.
Teď nebudeme řešit protokol.
- Zavolej Whelanovi. - Vážně. Odejděte.
Sejmeme je venku.
Uvnitř je starosta.
Dřív se mi ho nepovedlo zabít.
- Nejdřív jeho. - Dobře.
Odveď pozornost.
- Jméno? - Moje?
- River Cartwright. - River?
Ano.
Claude, River Cartwright
narušil smuteční obřad, mele něco o Libyjcích
a mí agenti o ničem nevědí.
Aha.
Zaprvé se tedy omlouvám, Zafare. Omlouvám se.
Měli vás uvědomit.
Ale byla to velice rychle se vyvíjející situace.
- Jo. - Hrozil útok, či ne?
Hrozil.
Popravdě jsme neměli žádná vodítka, že byste byl ohrožen vy.
Kdybychom takovou informaci měli,
- tak zakročíme. - Moment.
Zakročili jste. Jsou tady vaši agenti.
Dal byste mi Cartwrighta, prosím?
Chce s vámi mluvit.
- Pane? - Co to kurva děláte?
- My mysleli, že zaútočí v Abbotsfieldu. - Zaplatili jsme.
K útoku nedojde. A už vůbec ne v Abbotsfieldu.
Pryč!
Střílels vůbec někdy?
Bylas v lepším úhlu.
Jste v pořádku?
Kurva.
Sakra.
- Kolik jich ještě máš? - Dost.
Do háje.
Dejte mu, co chce. Proboha, dejte mu to.
Chci pryč ze země.
- Dohoda platí. - Jaká?
S MI5. Bezpečný odlet.
Co? Bezpečnej odlet nebude.
Dohodu jste porušil střílením.
- To mu neříkej. - Nebudu lhát.
Měl jste lhát.
Nechte mě odejít, nebo ho zastřelím!
- Ani omylem. - Jo, jinak ho zastřelí.
Nemiř mu na krk. Neumíš střílet.
Můžu mířit i jinam.
Odejdu odtud a jeho beru s sebou.
- To nedovolíme. - Ale jo.
Přestaneš mi odporovat?
Jo, až tohle přestaneš eskalovat.
- V poho, vím, co dělám. - Ten cvok
míří na rukojmí. Ať udělá, co chce.
Proto se ze Slough Housu nedostaneš.
Do háje.
Kde jste se tady vzal?
Velice tiše jsem se k němu přiblížil.
Vy dva jste sehráli hádku, abyste ho kryli.
Už to chápu.
Ty vole.
Jo.
Je to neortodoxní, ale člověk občas musí myslet kreativně.
Že?
Jo.
Libyjce jsme našli.
Dva umřeli v Abbotsfieldu a Taru zadržel Lamb.
Co tam dělal?
Nevím.
Zaplatili jsme, a přesto zaútočili. Děs.
Neměla jste na výběr.
Až se tohle bude prošetřovat, budete v tom nevinně.
- Začnou platit londýnská pravidla. - Prosím?
Agent by to věděl.
Moskevská pravidla, dávat pozor. Londýnská pravidla, krýt se.
Claude Whelan? Zde Peter Judd.
Nás oba budou veřejně propírat
vzhledem k naší spojitosti s událostmi z minulého týdne.
Mohu vám navrhnout oboustranně výhodné řešení?
Ahoj, to jsem já River.
Ty můj kluku.
- Máš se? - Tys přijel.
Jo.
Mám velikou radost.
Já taky. Jo.
Promiň za ten minulý hovor. Za ten včera večer.
Asi jsem nedával moc smysl.
- To nic. - Asi jsem ti nepomohl.
To nic.
Kdo to byl? Rusáci vytáhli staré triky?
Ne…
Libyjci.
Byl to chaos.
Jo.
To asi chtěli vyvolat.
Aby nás mohli vydírat. A vyšlo to, protože…
Ty peníze jsme jim dali, ale oni zaútočili i tak.
Vypadá to jako úplný chaos,
ale když je sleduješ, uvidíš v tom řád.
- Jo. - Rád je sleduju jednotlivě.
Ty Libyjce?
Cože?
Včely.
Bzučivé včelky.
Včely.
Mají silnou pracovní morálku.
Žihadlo v zadečku.
Včera jsem si na to nemohl vzpomenout. Už zapomínám.
- To nepsané pravidlo. - Co to je?
Destabilizace.
Kdykoli jsme řešili nějaké opravdu záludné šmejdy,
zaútočili jsme, když uvěřili, že je konec.
Říkali jsme tomu žihadlo.
- Aby věděli, kdo je tady pánem. - Jo.
Proto na nás zaútočili. Jo.
Nechovali jsme se vždycky nejlíp.
Víš?
Ale některé z těch kolonií by si bez nás zvolily komunisty.
Ale pochytali jste je.
Jsem rád, že jsi přišel.
Pověz mi, co si přeješ k narozeninám.
Vím, že je to až za dlouho, ale nedostanu se do obchodů
a s počítačem, cos mi dal, neumím.
- Dám ti peníze, kdybych mohl do banky. - Musím si zavolat.
Jo, jasně.
Dojde k bodnutí žihadlem.
To už udělali útokem na to multikonfesní centrum.
Jestli mi teda nechceš říct, že jsou z nich zombíci,
nechápu, proč mi voláš.
Shirley na tom záběru našla tři páry bot,
ale včetně řidiče to jsou čtyři lidi.
Jeden umřel po útoku na Roddyho a dva padli v Abbotsfieldu.
Takže jeden zbývá.
- Lambe? - Jo, slyším.
Randila s Hoem taky proto, aby získala složku.
Já ji četl.
Kdo si podle tebe zaslouží větší trest než absolutní ponížení?
To bylo skvělý.
Jo, to mi bodlo.
Odboural jsem stres.
A víš, co budu dělat večer?
Udělám si radost.
Otevřu si hezkou láhev Chalk Hills.
Taky máš plány, Jime?
Jime?
Jime, jsi…
Do prdele.
A do prdele.
Do prdele.
Promiň, Jime.
Tak dělej.
Co?
KLÍČ NENALEZEN
Kde jsou kurva klíče?
Claude Whelan.
Kdo? Ředitel!
- Jsem ředitel, pitomče. - Zahoďte ho!
Víte, kdo jsem?
- Ne. - Někdo, kdo trpěl.
Kvůli vašemu rozhodnutí.
Vážně nevím, o čem mluvíte. Já…
Zlitán, 2011.
Aha. Jo.
Nechal jste nás napospas gangsterům a milici a nedal nám zbraně.
Hele, moje práce byla říkat svůj názor. To je…
Váš názor jakožto dlouhodobého stratéga byl,
že investice v Libyi nemají smysl.
Bylo jedno, jestli země funguje nebo padne,
bezpečnost Británie by to neovlivnilo.
Váš názor…
se stal politikou.
Jak ten názor vnímáte teď?
Ne moc dobře.
Poslouchejte.
Jste rozzlobený.
Ale já jsem…
Jsem…
Prosím.
- Pomyslete na moji ženu. Prosím. - Myslím.
Pocítí, co tehdy já.
- Aspoň vás může pohřbít. - Vrať se, Pipe!
Já otce nenašel.
No tak, Pipe.
Omlouvám se.
On má lidi moc rád.
Panebože!
Kurva.
Je mrtvej?
- Ano, svoji práci umím. - Díkybohu za to.
Ty vole.
Dobrá práce.
Jak jste mě našel?
Vaše žena mi u vás řekla, že jste asi šel běhat sem.
- Byl jste za ní? - Jo.
A co říkala?
- Že jste asi šel běhat sem. - Jo.
Jo. Hele, děkuju.
Jasně.
Víte co? Pojďte sem. Díky.
Hrozně moc děkuju.
To vám nezapomenu.
Jsem… Potřebuju to zapít.
Další podrobnosti o včerejší střelbě na Primrose Hillu.
Policie nezveřejnila identitu střelce, ale incident prý nesouvisí s drogami…
Čeká ve vašem kanclu.
Proto jsem tady.
Je to ředitel, Lambe. Tohle je pro Slough House velká výhra.
- Chcete ho nasrat a pokazit to? - Dáváš mi kariérní rady?
Já dělal to, na co ty si jenom hraješ.
Jenom říkám, že jsem mu zachránil život.
- No a? - Je to příležitost.
- Pro koho? - Pro všechny.
Myslíš si, že půjdeš zpátky do Parku, co?
Blázínku.
Vy o mě nestojíte a já tu být nechci.
Hodí se to nám oběma.
Můžeš odejít, kdy chceš. To je smysl Slough Housu.
To ti nedošlo?
Z tajné služby neodejdu.
Ale ve Slough Housu bych být neměl. Protože jsem kurva dobrej.
A vy to víte.
Nezabije tě naděje, Cartwrighte.
Zabije tě vědomí toho, že tě zabije naděje.
Beppe, zatáhne to on.
Zaplatím, a zeptáte se ho?
Když na to přijde řeč.
Tady Louisa. Nechte mi vzkaz.
Ahoj, to jsem já.
Vím, že jsem ti měl dát prostor,
ale nemám komu jinýmu zavolat.
Vypadá to totiž…
že ze Slough Housu odejdu taky.
Dobrý den, nevěděl jsem, že tady jste.
Věděl.
Ano, věděl.
Ten výtah musíme nechat opravit.
- Užíváte si to, že? - Nijak zvlášť.
Ale do toho, povídejte. Určitě to máte promyšlený.
Trénujete před zrcadlem, nebo se sám sobě nemůžete podívat do očí?
Můžete přestat? Mohl byste tady nekouřit?
Jsme v budově MI5.
Na MI5 seru. Moje doupě, moje pravidla.
Jo, to probereme.
Bohužel už ne.
Vážně?
Vaše doupě, jak jste to nazval, už není.
Vlastně už je to minulost.
Bylo vám s nelibostí dovoleno, abyste to tady řídil, protože jste…
Kvůli vašim zásluhám tajné službě.
Ale víte, že existují meze. Hranice. Oba víme, že nic nedodržujete.
Pamatujete se na včerejšek?
Můj člověk vám zachránil krk.
Začínám toho litovat.
- Byl jsem ohrožen jen… - A…
- …kvůli jinému vašemu… - A když to shrneme,
Slough House teď nic neposral, což je, pravda, jenom kapka v moři.
Ale já jsem chytil tu femme fatale, co stála za tímhle krveprolitím a chaosem,
aniž by došlo k přestřelce na ambasádě. Ale to je asi ten důvod, že?
Chcete ututlat fakt,
že na vás zamrkala, vy jste ji nechal odejít
a zároveň rozesrat počítačový systémy MI5.
To je zvláštní.
Mám zcela jiný narativ.
To je mi jasný.
Budu hádat.
Judd si nechá tu provizi z těch 100 mega, když řekne,
že se mě snažil varovat o těch Libyjcích a Tařinýmu pojítku s Hoem,
a nic jsem neudělal.
Všechno to hodíte na Slough House a pozice vám zůstane.
Že?
Šachmat, příteli.
Tak to jsem asi v prdeli.
To slovo používám nerad, ale je to tak. Jste v prdeli. Vy všichni.
V prdeli. Až na Cartwrighta, ten má potenciál a myslím,
- že si zaslouží druhou šanci. - Akorát to posere.
Tak já už půjdu, ano?
A ještě něco. Odpoledne přijde tým.
Vyklidit to tady.
Zanecháte po sobě špínu. Ale my ji vyčistíme.
Když budete vymýšlet další hovadiny,
zajistím, aby tajné služby veřejně zničily vás i vaši ohavnou kariéru.
Co to bylo?
Co jako?
Slyšel jsem…
Jo tohle.
Jo. Vyhrožoval jste politikovi pár hodin předtím, než zemřel.
Přehraju i to ostatní, jestli chcete.
Jeho žena tam mluví o tom, jak si vydržujete mladší holky.
A jemu vyhrožujete tím, že je jeho táta Turek.
Asi jste na to zapomněl.
Což se mohlo stát. Byl to náročnej týden.
No, bylo to ode mě…
Bylo to ode mě trochu unáhlené, že?
Když jsem řekl šachmat, byl to spíš šach.
Učinil jsem tah a teď vy…
Co chcete?
To co vždycky.
Aby mi všichni dali svatej pokoj.
Dobře.
Slough House zůstane.
I Molly Doranová.
Molly miluju. Je skvělá.
- Já o tom nerozhodl. - A Ho se vrátí.
Ho? Vždyť to je neskutečnej průserář.
- Ani náhodou. - Ho se vrátí.
Je jedinej, kdo mi umí objednat jídlo přes net.
Dobře. Takže když se… Tak jo.
Tak na koho to teda chcete hodit?
No přece na toho tupce, kterej si to zaslouží.
- Na vás. - Na mě?
Ne. Ani omylem.
Ne. Já neskončím.
Ale pořád jste si zaplatil dívku,
se kterou jste mimochodem i něco měl.
Pokud si do hodiny nevyklidíte kancelář,
tak to pošlu všem ušmudlaným pisálkům, co znám z dob, kdy jsme spolu chlastali.
To závažně poškodí renomé tajné služby.
Na to jebu.
Podívejte, co mi způsobila.
Dveře nechte otevřený.
Mám rád průvan.
Určitě se ještě setkáme.
O tom pochybuju.
Já si prostitutky neplatím.
Nebyla to prostitutka, ale…
Nebyla to… Ty vole.
Nechápu, kde to všichni vzali.
Byla to…
luxusní společnice.
Roddy Ho už je na cestě k tobě.
Ale Cartwrighta si sem nevezmu.
Dobře, nevadí.
- Stejně mám málo lidí. - Ty si ho chceš nechat?
Člověk nikdy neví.
Třeba budu potřebovat… nový játra.
Mimochodem jsem to byl já, kdo přišel na to, že je cílem Whelan.
Neříkej mi, že chceš do Parku ty.
Neser mě.
No, sice se mi s tebou povídá hezky, ale zrovna se stěhuju do jiné kanceláře.
Když jsi teď šéfová,
snad nezapomeneš na nás poddaný.
Vždycky se můžeš stavit na kafe a pokec.
- Ten sarkasmus z toho cítím správně? - To si piš.
Už o tobě ani o nikom z Parku nechci nikdy slyšet.
Tohle vyhovuje nám oběma, Jacksone.
V DALŠÍ ŘADĚ UVIDÍTE
Běžte do hajzlu!
Taky vás rádi vidíme.
Jeho táta ukradl složku. Jsou v ní jména Pomalých koní.
On je teď po smrti a po mých agentech někdo jde.
Slough House kompletně zmizel.
Už neexistujeme.
Na ten únik informací by byl hrdej i Julian Assange.
Naše bezpečnost…
je v těchto rukou.
- Dochází nám čas. - Cože?
Jsou to jatka.
- Jestli máte potíže… - Prosím?
- Jsem člověk… - Co seš zač?
…co druhýmu zkurví den.
Proč tu jsi?
Jsem tu pracovně.
Nikdo není imunní.
Nikdo.
Musíme objasnit pět S.
Sakra kdo, sakra co, sakra kde a sakra proč.
To byly čtyři.
Drž sakra hubu. Pět.
Tak už sakra vypadněte.
Překlad titulků: Karel Himmer