Galite atsistoti?
Atsistokite, prašau.
Lėtai atsistokite, neslėpkite rankų,
jus nuves pas paramedikus.
Ačiū, Ema.
Kas nutiko, po velnių? Negalime susisekti su tavimi ir palyda.
- Alio? - Konvojų užpuolė. Žuvo keturi Šunys.
Kiek buvo užpuolikų?
Vienas.
Vienas? Vienas žmogus nužudė keturis Šunis?
Taip, ponia.
Kas jis?
Nežinau.
Jis buvo toje nuotraukoje, kurią nusiunčiau Gitei.
Taip, mačiau.
- Ponia, nusiunčiau tą nuotrauką, nes... - Kuris iš jų?
Kuris iš jų?
Jaunesnis.
Iš kur gavai nuotrauką?
Iš Kartraito. Jis ją rado Prancūzijoje.
Duok jam telefoną.
Negaliu, ponia. Jį išsivežė.
Eik pas medikus. Tegul apžiūri tave.
Nuotraukoje – asmuo su sukurta tapatybe.
Jis pagrobė Kartraitą.
Tai viskas tam, kad pagrobtų Kartraitą?
- Ne, nebūtinai. - O kaip dar galima galvoti?
Dėl Dievo meilės. Jis ką tik nudėjo keturis mūsų žmones ir pagrobė Kartraitą.
Kokią dar išvadą galima padaryti?
Praplėskite stebėjimo kamerų peržiūrą.
Noriu žinoti, kur jie išvažiavo,
įtariamąjį pageidauju matyti lavonmaišyje, o Kartraitą – apklausų kambaryje.
Nekreipkit dėmesio. Atsiprašau. Tiesą sakant,
leidimas nušauti Kartraitą irgi duodamas.
- Tokį įsakymą turiu duoti aš, o aš... - Atsiprašau.
Aš perimu vadovavimą operacijai.
Leidžiama nušauti Rivą Kartraitą.
Alio? Grįžkit prie darbų. Ačiū.
Jėzau.
Ką čia išdarinėji?
Klausyk, visi iki vieno, naudoję sukurtas tapatybes,
buvo žmogžudžiai maniakai.
Nebegalime rizikuoti. Žinome, ką jie gali padaryti.
- Ką tik praradome keturis žmones! - Ir tu nori nužudyti dar vieną?
Klausimas, ar jis tikrai mūsiškis.
Taip negalima, Klodai.
Taip, jei aš klystu, žus vienas žmogus. Jei klysti tu,
vienas Dievas težino, kiek aukų gali būti.
Tad mano sprendimas toks.
Lipk lauk.
Sveikas, tėti.
Sveikas, sūnau.
PAGAL MIKO HERONO KNYGĄ „SPOOK STREET“
Taigi...
kada supratai?
Pamačiau piešinį ant sienos Lez Arbre.
Jis buvo lygiai toks pat, kaip ant atvirukų,
kuriuos mama man atsiuntė septintojo, aštuntojo ir devintojo gimtadienio proga.
Po to jų nebegavau.
Tad pamaniau, kad turbūt ji ten buvo.
Tik nesupratau, kodėl.
Ji ten buvo dėl manęs.
Teisingai. Taip.
Esi kada nors mylėjęs?
Ji mylėjo.
Taip.
Tai tu ką?
Pasinaudojai ja, kad pagausintum savo armiją?
Panaudojau ją, kad užsitikrinčiau pinigus ir priemones.
Ką tai reiškia?
Verčiau klausk savo senelio.
Ko iš manęs nori?
Ką tikiesi, kad padarysiu?
Norėjau pažiūrėti, kaip tau sekasi.
Taip.
Noriu žinoti, ar esi patenkintas savo gyvenimo keliu.
Savo gyvenimu? Tuo, kurį norėjai užbaigti Prancūzijoje?
Liaukis. Nepriimk asmeniškai.
Tik norėjau viską sulyginti su žeme.
Tu man sutrukdei.
Jei tas šūdžius Viktoras nebūtų į mane šaudęs,
jau tada būtume pasikalbėję.
Aš nenoriu kalbėtis su tavimi.
Nenoriu turėti su tavimi nieko bendro, bliamba.
- Noriu, kad tave pasodintų. - Tuomet pirmiausia teks mane sučiupt.
O tu ne toks kietas kaip aš.
Nors galėtum būti.
Noriu pasiūlyti tau darbą.
- Darbą? - Taip.
Aš jau turiu darbą...
- o tu esi suknistas maniakas. - Tu įstrigai.
Esi nevertinamas.
- Tikrai? - Taip, bet aš matau potencialą.
Šv. Pankrato stotyje neblogai pasirodei.
Tu ten buvai, taip?
Taip.
Tikėjausi anksčiau su tavimi susitikti.
Išsisukai nuo trijų agentų.
Greitai mąstai ir reaguoji,
bet turi išmokti mąstyti kitaip.
Jei tampi taikiniu, pulk. Jei tave persekioja, nejudėk.
Jei kas nors siūlosi padėti, dėk į snukį.
Jaučiuosi kaip žiūrėdamas „TED talk“.
Skleidi daug neigiamos energijos.
Ką tavo motina tau apie mane sakė?
Kad palikai ją, kai ji laukėsi.
Ir kad tu... Kad tu žuvai avarijoje.
Bet aš čia. Apgailestauju, kad ji tau melavo.
- Aš jai atleidžiu. - Tikrai?
Taip.
Ir apgailestauju, kad ji paliko tave su seneliu, kuris tau tapo vyro pavyzdžiu.
Jėzau Marija, ta sena iškasena laikė tave kaip naminį gyvūnėlį.
Klausyk, labai tikiuosi, kad nenustebinsiu tavęs pasakydamas,
jog visiškai nesigailiu, kad neauginai manęs kaip kareivio.
Tai – puikus būdas užsitikrinti lojalumą.
Jei mokai nuo jaunų dienų, turėsi praktiškai neįveikiamą būrį.
Žinoma, kol vienas iš jų išprotės ir susprogdins prekybos centrą.
- Taip. - Taip.
Tai nebuvo Yvo kova prieš Vakarus, tiesa?
Ne, tai buvo jo kova prieš tave.
Taip. Jei Yvas nebūtų žuvęs,
man būtų tekę jį nužudyti už tai, kad jis viską sušiko.
Auginai Yvą kaip žudiką, vos jis ėmė ropoti.
Tu nemanai, kad jis dėl to palūžo?
Kai kurie žmonės nepakelia įtampos.
Tu, manau, pakeli.
LUIZA
Nors tavo nesugebėjimas susikaupti, rodos, yra dar viena problema.
Liaukis, aš stengiuosi kokybiškai išnaudoti laiką,
o tu žaidi su savo telefonu po stalu.
Nagi, duok.
Kam paskambinai?
Į „Vaikų liniją“.
Gerai čia pasakei.
Na...
Tikiuosi, nesi labai prisirišęs prie tų, kurie gali čia pasirodyti.
Dar keli laiptai.
Štai. Gerai.
- Užplikysiu tau arbatos. - Ne, vanduo ką tik užvirė.
- Aš užplikysiu. Aš... - Ne, viskas gerai. Aš...
Deividai.
Deividai?
- Kas tu tokia? - Moira Tregorian.
Dirbome Parke, tik aš tuomet buvau jaunesnioji darbuotoja.
Atnešiu tau arbatos,
ir galėsi įsitaisyti biure.
Aš čia nebedirbu.
Aš irgi ilgai čia nedirbsiu. Grįšiu ten, kur man vieta.
Kur ponas Lembas?
Išėjo ieškoti Čepmeno. Pažiūrėti, kaip jis.
Semas norės žinoti, kad Deividas – saugus.
Semas dabar turi didesnių rūpesčių.
Jis buvo jo reketininkas.
- Žinau. - Katerina, ar tu...
Sveiki. Ar tu man skambinai?
Sakiau – mano telefonas pas Rivą.
- Rivas. Kur jis? - Šūdas.
- Perskambink jam. - Kur mano berniukas?
- Jis vėl išjungė telefoną. - Ką...
Gerai, paprašysiu, kad Ho pasektų.
Taip. Deividai...
čionai.
Pažiūrėk. Pakviesk visus, jie tikrai norės tą pamatyti.
- Susek Katerinos telefoną. - Ji viršuje.
Bičiuliai, čia tikras spektaklis!
Katerinos telefonas – pas Rivą. Jis ką tik paskambino ir atsijungė.
Klausyk, galiu susekti, kur jis buvo skambučio metu,
- bet tai užtruks. - Kas?
Rivo konvojų užpuolė mūsų mylimas psichas.
Kas per šūdas?
Nudėjo du Šunis.
Žinau, o tada jis pagrobė Rivą,
o tai reiškia, kad Parkas dabar jį medžioja.
Jėzau Marija. Kur visa tai vyksta?
Grešamo gatvėje.
Sužinok, kur jį nuvežė.
- Kur eini? - Tuoj grįšiu.
Mes – lengvi taikiniai.
- Todėl ir išeinu. - Ką? Kad nebūtum taikiniu?
Beje, aš grįžau į rinką.
- Ką? - Sekso rinką.
Pasirodo, Kim neegzistavo.
Ar yra kas nors, ką tau būtų gėda pasakyti garsiai?
O tu greit grįžai. Atnešei man dar ką nors?
Noriu atsiimti.
Štai, trys gabalai.
O, ne. Aš pirkau už tris,
- parduodu už penkis. - Neturiu penkių.
- Turiu tik tris. - Nuolaidų aš netaikau.
Klausyk, rytoj sugrąžinsiu.
- Aš tau kas? Ginklų biblioteka? - Teprašau atidėti sandorį.
- Sandoris jau įvyko. - Atšaukime jį. Nebūk šūdžius.
Aš naudoju labai paprastą verslo modelį.
Parduodu daiktus už didesnę sumą nei juos nuperku.
Neabejoju, jau esi su tuo susidūręs.
Standartinė verslo praktika.
Iš kur gausiu dar du gabalus, bliamba?
Šalia – lažybų punktas.
O dabar čiuožk iš čia.
Labas.
Tu buvai prie Katerinos Stendiš buto.
Taip, atsiprašau dėl to.
- Kodėl Parkas įsakė nušauti... - Tu dirbi MI5?
- „Slough House“. - Kad jus visus kur skradžiai.
Gerai, kodėl Parkas įsakė nušauti Rivą?
- Tai – ne mano sprendimas. - Ar jis padarė kažką,
- kas keltų grėsmę? - Ne. Jis labiau nerimavo
- dėl kilusios grėsmės jo seneliui. - Tuomet atšauk.
- Esi Šunų vadė. - Jau paklausiau Taverner.
Velanas įsakė kitaip.
Kurių galų? Klausau.
Kartraitas buvo netoli Granari aikštės už šv. Pankrato.
- Puiku, ačiū. - Šunys jau važiuoja.
Šūdas. Kaip jie jį surado?
Jie pasekė automobilį iš Grešamo gatvės,
praeivis matė, kaip iš bagažinės išleido vyrą.
Taip, važiuojam į šv. Pankrato stotį. Turi juos sustabdyti.
- Negaliu nepaisyti vado įsakymų. - Sugalvok ką nors.
Semai?
Semai, čia Moira.
Tokia pati žinutė kaip tavo telefone.
Deividas grįžo į „Slough House“.
Atėjo nauja žinutė.
Semai, čia Moira.
Tik informuoju, kad Deividas saugiai sugrįžo į „Slough House“.
Turiu du traukinio bilietus į Europą.
Galime išvažiuoti. Pradėti viską iš naujo.
Sukurti santykius, sukurti verslą.
Ką pasakysi?
Pasakysiu du dalykus.
Eik tu šikt ir nelįsk prie mano senelio.
Tau nebūtina jo žudyti. Jis tau nepakenks.
Jis niekam nebegali pakenkti.
- Gali susieti mane su „Westacres“. - Aš irgi galiu.
Klausyk, Rivai, viskas labai greitai keičiasi.
Mane spaudžia klientas.
Mane spaudžia valdžia.
Turiu viską užkamšyti.
Tiesą sakant, kaip pats sakei, tu irgi esi įtrauktas.
Tikėjausi, kad dirbsi išvien ir padėsi man.
Ir tuomet man nereikės tavęs nužudyti, tad išsigelbėsi.
Jei būtum norėjęs mane nužudyti, nebūtum atsivežęs čia,
į viešą vietą, ar ne?
Žinai, iš patirties pasakysiu, kad nužudyti žmogų viešoje vietoje
žymiai lengviau nei nuvilioti jį į kokią nuošalią vietą,
nes tai tik sukelia įtarimų.
Atsivežiau tave čia, kad galėtume vyriškai pasikalbėti,
kad išklausytum, ką noriu pasakyti.
O tada, jei pasiūlymą atmesi, ką, deja, tu ir padarei,
aš pasilenksiu
ir po stalu perrėšiu tavo šlaunies arteriją.
Ir kai po 40 ar 50 sekundžių nukrisi negyvas nuo kėdės,
aš jau būsiu kitoje aikštės pusėje ir eisiu į traukinį, o visi žiūrės į tave.
Ne į mane.
Kažkas atvažiavo? Tavęs?
Nemanau, kad suspėsi į traukinį.
Stokis.
Kur buvai?
Atgavau jį, aišku?
O kaip tavo skola?
Reikėjo daugiau pinigų, nei gavau jį pardavęs.
Tačiau, laimei, atspėjau žirgą.
Tad ir atgavau ginklą, ir apsaugojau namą. Laimėjo visi.
- Tai lošei? - Nebuvo kitos išeities.
Kurgi ne. Tai – liga. Niekaip neišlipi.
- Projektuoji? - Eik tu šikt.
- Čia – ginklas? - Ne.
Taip.
Eime, Deividai.
Kas?
Greičiau, greičiau! Bėk!
- Policija! - Nekrėsk kvailysčių.
Jis – ginkluotas.
- Gerai. - Nesiartinkit.
Nuleist ginklus!
- Ramiai. - Nuleist ginklus!
- Jis – ginkluotas. - Atsitraukit arba aš jį nušausiu.
Nežinau, kur kitas vyrukas.
MI5, nuleist ginklus! Nuleist ginklus!
Nuleist ginklus!
Nusiraminkit! Ramiai!
O, š...
O, šūdas.
Gerai, viskas.
Šūdas.
- Mane sužeidė. - Padėk atgal.
Mums reikia ginklo.
Yra stalčiuje.
- Trečias stalčius kairėje. - Mane sužeidė.
- Nusiramink. - Neleiskit nukraujuoti.
- Nusiramink. - Nenoriu mirti.
Užrakintas. Dieve mano.
- Nenoriu mirti. - Raktas – ant židinio.
- Padėti? - Parodyk.
- Dieve, pamečiau tą suknistą daiktą. - Dieve. O, ne. Jis – prie tavo kojų.
Nuleist ginklus! Nuleist!
Nuleist ginklus! Tai – įsakymas!
- Jis nekelia grėsmės! Jis – įkaitas! - Ką ji sako?
Nuleist ginklus. Tai – tiesioginis mano įsakymas.
Jis nueis pas vadą.
Nuleiskit ginklus!
Nuleist ginklus!
- Ką ji sako? - Liepia nuleisti ginklus.
Nenuleiskit! Jis turi ginklą!
- Įsakyta tave nušauti. - Ką?
- Kas per... - Granata!
Granata!
Rivai!
Jis – mano švarke! Mano švarke!
- Nusirenk švarką. Tiesiog... Palaikyk. - Paėmiau.
- Rivai, liaukis! Ateik! - Atstokit!
- Patrauk rankas! - Bėk iš čia, bliamba!
- Luiza, bėk iš čia. - Ištrauk rankas...
Ar labai blogai?
Tik įbrėžimas. Ir net ne nuo kulkos.
- Tai – ne įbrėžimas. - Štai.
- Gerai, štai. - Nenoriu mirti.
- Kas ten toks? - Kažkoks šūdžius su ginklu.
Bičas, kuris ištaškė Šunų konvojų.
Neatsidaro.
Stumtelėk kairėn.
Tu pamėgink! Atidaryk!
- Taip, ar jis užtaisytas? - Duok man! Aš moku.
- Nežinau, ar jis užtaisytas. - Ne... Nereikia...
- Eina šikt! - Kvaiša tu!
Negalime čia likti. Esam kaip ant delno.
Nurodymas nušauti Kartraitą atšauktas.
Visi būriai ieško pradinio taikinio. Baltaodžio vyro.
Kodėl nuolat pabėgi vienas, nori pasirodyti didvyriu?
- Iš kelio! - Viskas sudėtingiau.
- Gal galime ne dabar tuo užsiimti? - Aš... Ką...
Viską paaiškinsiu...
Pala, ne.
Ne, jis eina į stotį.
- Stotį! - Gerai. Greičiau!
Dabar ne metas ruošti arbatą, suknistas keistuoli!
Pasitraukit iš kelio!
Iš kelio, pasitraukit! Pasitraukit!
Eikit.
- Pasitraukit! - Kas per...
- Štai, eime. - Ne, Deividai.
- Eime. - Ne, čionai.
Ne. Aš nenoriu slėptis.
- Ten būsi saugus. - Mes nesislepiame.
Mes surengsime pasalą. Kaip senais laikais, gerai? Eikš, sėskis.
Viskas paruošta.
- Ne, trūksta dviejų kulkų. - Taip, užteks ir trijų.
Negali rizikuoti ir imti šaudyti tuščiu ginklu. Ieškok.
MI5, pasitraukit!
Pasitraukit! Į šalį! Pasitraukit!
- Nesustokit. - MI5. Pasitraukit!
Pasitraukit!
Bėk!
Šūdas.
Bėk.
- Sužeidei jį? - Taip, bet jis vis dar ten.
Turime Lembo ginklą, bet trūksta kulkos.
Klausykit, grįšiu atgal. Užremkite duris ir tyliai būkite.
- Duok man ginklą. Aš geriau moku šaudyti. - Kartą jau daviau.
Jau esu išgelbėjusi tau kailį. Galiu dar kartą.
Širle, aš susitvarkysiu.
Pasitraukit!
Vienas aukštas! Greičiau!
Ginklą.
- Ginklą! - Gerai.
Radau.
Ne, neik! Ne!
Kaip ten sakei?
Kai tave persekioja, nejudėk.
Šaunuolis, sūnau.
Įdėjai granatą man į gobtuvą.
Nevadink manęs „sūnumi“, bliamba.
Jis nubėgo ten.
Rivai?
Jis nubėgo ten. Ten.
Gerai.
- Išvažiuosiu vėlesniu traukiniu. - Tylėk.
Kas jis toks, bliamba?
Mano tėtis.
- Antrankius. - Atsiprašau?
Antras stalčius. Ten.
Klausau.
Turi kai ką pamatyti. Dabar.
Kur tu?
- Namuose. - Taip.
Niekur neik. Atvažiuoju.
- Kartraitas? - Jis vonioje.
Paskambinsiu į Parką.
Jei jis išsilaisvins, šauk.
Į minkštuosius audinius, kad nukraujuotų.
Kas vyksta?
Deividai, jau gali išeiti.
Išeiti?
Palaukime minutėlę. Tai gali būti spąstai.
Deividai.
- Prisėsk. Sėsk. - Ką?
Pastovėsiu.
Rodi? Kodėl jie neatsiliepia?
Deividai?
- Ar man... - Deividai?
- ...užplikyti arbatos? - Nėra arbatinuko.
- Kou. - Užsakysiu naują.
Ho... Tau viskas gerai?
Širle, nereikia! Ne.
- Nežudyk jo! - Taip. Jau esu žudžiusi.
- Žmones, pririštus prie radiatorių? - Išeik.
Pažvelk į Marką, kurio galva – lubose,
- ir pasakyk, kad neturėčiau to padaryti. - Padaryk tai. Pirmyn!
Jei šitaip jį nudėsi, nebemiegosi naktimis.
- Ne. - Nepadės.
Ne, manau, padės.
Markas to nenorėtų.
Iš kur žinai, ko Markas norėtų, bliamba?
Žinau, kad jis tave mylėjo ir norėjo, kad ir tu save mylėtum.
Ne.
Norite, kad eičiau kartu?
Ne.
Labas. Galiu užsisakyti maisto?
Pone Harknesai, aš – Diana Taverner, antras lygis.
Žinau, kas tu tokia. Atėjai priimti mano užsakymo.
Ne.
Tuomet neturime apie ką kalbėtis.
Ar šiuo metu yra žmonių, veikiančių jūsų žinioje?
Klausi, ar yra daugiau blogiečių?
Ne, teks atkurti pajėgas.
Pažįsti mano sūnų Rivą, tiesa?
- Mūsų keliai buvo susikirtę. - Taip.
Pasiūliau perimti jį iš jūsų rankų.
Jis nelabai tinka nei šiai organizacijai,
nei tai jūsų atmatų fermai.
Bet aš, manau, iš jo kažką išspausčiau.
Tad jei norėsite jį atleisti, aš neprieštarausiu,
kaip jo tėvas ar kaip jo būsimas darbdavys.
- Pone Harknesai... - Taip?
...kodėl niekaip nesusitaikote, kad viskas baigta?
Atleisk, ponia Taverner,
bet jau netrukus sužinosi, kad man viskas tik prasideda.
Taip, nesitikėjau, kad čia stabtelėsiu, bet nieko baisaus.
Nemaniau, kad teks tuo pasinaudoti, bet ką padarysi.
O dabar, tikiuosi, gausiu kepsnį?
Noriu pavalgyti prieš išeidamas iš čia.
Tardymas dar toli gražu nesibaigė.
Tai štai kas čia?
- Kas? - Atleiskite, kad trukdau.
- Kai kas paaiškėjo. - Štai.
Galiu išeiti su jumis?
Jei kada būsi laisvai samdoma, paskambink.
Jis – virtuvėje.
Tu – girtas?
Ne visai.
Būčiau pakvietęs tave į biurą,
bet ten dar prieš valandą gulėjo du lavonai.
Taip. Čia visiška betvarkė.
Ne, nežinau.
Užtepsim dažų, ir bus gerai.
KLODAS VELANAS
Jie adresuoti MI5 vadovams.
Žinau, vadovauja Velanas, bet kad nelabai.
Užmečiau akį į vieną laišką, adresuotą jam.
Jo esmė – per 12 valandų turite paleisti Harknesą.
O kas nutiks po 12 valandų?
Tie laiškai atsidurs internete.
Harknesas daugybę metų dirbo purvinus darbus mums.
Tik Kartraitas pasiuntė jį toli, bet jam išėjus į pensiją, mes vis tiek tą darėme.
Jums teks jį paleisti, o tada pašalinti
kažkokį trenktą persų princą.
Neužsiimsiu tuo. Paliksiu tą garbę Velanui.
Užjaučiu dėl Longridžo.
Pasirūpinau, kad jo šeimai būtų skirta išmoka už žūtį tarnybos metu.
- Penkerių metų atlyginimas. Be mokesčių. - Ne, dešimties. Jis žuvo operacijos metu.
„Slough House“ nevykdo operacijų.
Aš turiu veiksmų laisvę.
Kažkur taip parašyta, bet nesėdėsiu ir neieškosiu.
Šiaip ar taip, vakar išsiunčiau Longridžą į gatves,
ir kol nepasirašysiu jo ataskaitos,
jis išlieka vykdantis operaciją.
Turite jį vertinti kaip aktyviai veikiantį agentą.
Dešimt metų, ne penkeri.
Jo šeimai.
- Ten, kur jis dabar yra, pinigų nereikia. - Puiku.
Kas gaus tavo atlyginimą, kai tu užsilenksi darbe?
Siūlai santuoką iš išskaičiavimo?
Tad jei kuris iš mūsų pakratys kojas, kitas praturtės?
Verčiau jau mirsiu.
Mes laimime? Tikiuosi. Gerai atrodo.
Sveika, Moira.
Varge, malonu tave matyti. Kaip sekasi?
Labai gerai, ačiū, pone.
- Turite minutėlę? - Tiesą sakant, neturiu.
- Turiu paskambinti. Tad turėsime... - Ne, paprašiau atidėti skambutį.
Esate laisvas.
- Taigi... Kaip tu... - Bendradarbis Rodis Ho labai paslaugus.
Jis man parodė, ką policijos žurnaluose reiškė Galahadas.
Norite tęsti šį pokalbį čia?
Ne, nelabai. Gal užeik?
Kaip malonu.
Norėtum kavos ar arbatos...
Gal sausainių? Galiu paprašyti, kad atneštų...
Noriu grįžti į savo vietą.
Labai to norėčiau, bet aš ne...
Nebent nori, kad papasakočiau visiems, jog buvai suimtas už kūniškos meilės paieškas.
Ne, aš...
Tai buvo tiesiog siaubingas nesusipratimas.
- Noriu keturių darbo dienų savaitės. - Aš pasiklydau ir sustojau...
Ir didesnio atlyginimo.
Ir viskas?
Nebent vėl ketini tą daryti.
Kurių galų...
Ne, aš... Aš pasimokiau.
Daugiau niekuomet neklausiu kelio toje vietoje. Taigi...
- Taigi... - Bet iš esmės mes draugai, tiesa?
- Ačiū už jūsų laiką, pone. - Buvo malonu.
Labai malonu.
Ačiū. Labai tau ačiū, Moira.
Važiavome 20 minučių. Tad štai.
Netoli.
Gerai, ištraukime tave.
Gerai.
Čia vadovauja Parkas.
Taigi, sutiksi daug buvusių darbuotojų.
Iškart susidraugausi.
Jos – iš namų, iš sodo.
Galiu kiekvieną savaitę atvežti šviežių, jei nori.
Taip visad turėsi gabalėlį sodo.
Visi tavo drabužiai čia.
Ir, kaip ir gėles, galėsiu juos pakeisti pagal sezoną.
Ir taip, knygos.
- Tiesiog... - Ir kiek laiko tikiesi, kad būsiu čia?
Tu dabar čia gyvensi.
Viešbutyje?
Ne, čia – ne viešbutis. Čia – namai.
Tai nėra mano namai.
Vežk mane atgal.
Negaliu, pameni?
Tau nebesaugu ten būti vienam.
Ką? Aš galiu apsiginti.
Kas mane persekioja? Karla?
Aš atvažiuosiu tavęs aplankyti kas antrą dieną.
Tad dabar mane matysi netgi dažniau nei anksčiau.
Sakei, niekad su manimi taip nepasielgsi.
Pažadėjai.
Taip, aš to nenoriu, bet turiu tą padaryti.
Negaliu čia likti.
Geriau jis būtų nušovęs mane tame vonios kambary.
Nekalbėk taip, gerai? Prašau, nekalbėk taip.
Ar taip elgiesi, nes nepasakiau tau apie tėvą?
Už tai mane baudi?
- Žinoma, ne, tai... - Pone Kartraitai?
Man pasakė, kad jūs čia.
Sveiki atvykę į „Saulėtus namus“. Aš – Silvija.
Rankšluosčiai. Keičiami kasdien. Padėsiu į vonią.
Ką ji pasakė?
Ji pasveikino tave atvykusį į „Saulėtus namus“.
Tai pasakyk jai, kad nenoriu čia būti.
Paprašyk, kad trinktelėtų kastuvu man per galvą, kai miegosiu.
Liaukitės, čia labai graži vieta. Neabejoju, kad būsite čia laimingas.
Taigi, pusryčiai – 8 val., pietūs – 13 val., vakarienė – 17 val.
Galite valgyti čia arba valgomajame.
Puiku. Ačiū. Viskas tinka.
Gerai, aš jau važiuosiu, bet rytoj aplankysiu.
Tu man pažadėjai, Rivai. Pažadėjai.
Prašau.
Nepalik manęs čia. Prašau.
Rytoj atvažiuosiu iš pat ryto ir atvešiu daugiau gėlių, gerai? Iki.
Tu man pažadėjai. Pažadėjai man, Rivai!
Klausau.
Dabar?
Gerai.
Pasirašyk. Aš viską užpildžiau.
- Kas čia? - Tavo ataskaita.
Gausi man premiją už operaciją?
Todėl mane čia pasikvietei?
Gali likti ir išgerti, jei nori.
Ir kol neatneš, nesakyk nė žodžio, bliamba.
KITAME SEZONE
Tas šūdžius atsinešė pistoletą į kovą su kardais.
- Pasilenk! Žemyn! - Šūdas!
Tikrai siekė vieno iš mūsų mirties.
Tavo, kvailas šūdžiau tu.
Destabilizavimo strategija.
Demaskuoji agentą, užpuoli miestelį,
sutrikdai transportą, užimi žiniasklaidą, nužudai lyderį populistą.
Atėjo Lembas. Sako, kad žino, kas bus toliau.
Tai dabar jis aiškiaregis?
Jis turi didžiausią operatyvinę patirtį iš visų šiame pastate.
Būtų neatsakinga jį ignoruoti.
Mano agentai susimauna bent jau įspūdingai.
Priešingai nei tavo eiliniai bukagalviai.
Taip. Jis tikrai negyvas, ar ne?
Išvertė Akvilė Katilienė