З дороги! Розступіться.
Гей!
Якого хера?
Рівере, роби те, що я кажу.
- Кетрін у тебе? - Нічого не знаю про Кетрін.
Якщо скривдиш її, я тебе вб'ю.
Мені сказали прийти й передати повідомлення.
- Брешеш. - Прошу.
Прислали фото сестри з дітьми на гойдалці.
- Хто? - Я не знаю.
Мушу виконати те, що кажуть, бо дітей уб'ють на очах у сестри.
Це погані люди, Рівере... Прошу...
Я гівнюк і козел,
і розумію твою ненависть до мене, але це ж діти, Рівере.
Вони вб'ють дітей.
А ще вони вб'ють Кетрін. Хто ці «вони»?
Скільки разів... не знаю. Я більше не в службі. Ти мені скажи.
Передали тобі оце. Я записав.
Досьє прем'єра? Ти ж знаєш, де ця справа?
Авжеж знаю.
То ти розумієш, що я його не дістану.
- Ти мусиш. - Це неможливо.
Ніхто не пройде в ту частину Парку.
- Ти мусиш. - Навіть якби я міг, я б...
І до обіду.
Об... У мене година?
Або моїх племінників, сестру і Кетрін уб'ють.
- Потрібно більше часу. - Ой, та ну. Спробуй!
- Благаю... - Добре.
- Кому треба його передати? - Не знаю.
Я просто... не знаю.
Вони зв'яжуться опівдні.
- Чому це не доручили тобі? - Я більше не агент.
Ти ж знаєш.
А я з Линяльної, про що ти завжди мені нагадуєш.
Так, але тобі там не місце. Це всі знають.
Мабуть, і вони.
Напевно, обрали тебе, бо... Чорт забирай...
Бо ти особливий.
Тільки ти здатний таке провернути.
Що? Чому ти так на мене дивишся?
Господи. О боже.
О боже.
Рівере, йди. Біжи. Негайно.
Не дай їм мене вбити. Благаю...
Чорт. Добре.
Благаю.
Що ти робиш?
Що ти робиш? Рівере!
Курва.
ЗА КНИЖКОЮ «СПРАВЖНІ ТИГРИ» МІКА ГЕРРОНА
КУЛЬГАВІ КОНІ
Заходьте обережно.
З дороги!
Дякую. Даруйте. Вибачте.
З дороги. Даруйте, дякую.
- Можете... - Куди поспішаєш?
Вибачте.
Розступіться!
СТАНЦІЯ «РІДЖЕНТС-ПАРК»
Впустіть. Швидко.
Швидше.
Мені до голови служби безпеки.
Тут черга.
Негайно йому подзвоніть.
Це навіть не дає доступу до будівлі.
Боже, я скучав.
Вимкніть.
КЕТРІН ЛИШИЛОСЯ 25 ХВИЛИН
Я сказав вимкнути!
Так, хвилинку.
Вимкнути.
Він тут, сер.
Дякую.
Ти мене намахуєш?
- Ні. - То ти не брешеш?
- Кудись поспішаєш, Рівере? - Ні.
Ні, це не брехня, і я нікуди не поспішаю.
Не хочу, щоб ти тут пробув довше, ніж необхідно, носій лиха.
- Зрозумів. - Гей!
Цей стілець для повноцінних дорослих шпигунів.
Шпигуни, які не підривають Станстед і не активують фальшивий «Код Вересень».
Слухай, інколи складається враження, що я тобі не подобаюсь.
Хочу побачити, як свині жеруть тебе, починаючи з ніг.
У тебе дуже химерні бажання.
Та я тебе не дурю.
Діамант у тебе?
Не дякуй. До зустрічі.
Зачекай.
- Де ти його взяв? - Що?
На тому даху було лише троє людей.
Стендіш, Лонґридж, Ґай. Не ти.
Вочевидь, людина, яка його взяла,
діяла імпульсивно і про це пошкодувала.
- Хто це був? - Не знаю, Даффі.
Він лежав у мене на столі з запискою, щоб я вернув його тобі.
Ти приніс записку?
Ні. Та й по записці не скажеш, хто це.
Авжеж не скажеш.
Ти вернув діамант. Це ж найважливіше.
Чекай.
Ходімо глянемо, чи він справжній.
- Чому б він мав бути несправжній? - Не знаю, Рівере. Ти скажи.
- Хтось лишив його мені... - Ага.
...а я передав тобі. От і все.
То ходімо вдвох і все з'ясуємо.
Навіщо для цього я? Навіщо...
Ти казав, що нікуди не поспішаєш, Рівере.
Добре, ходімо.
Рівере, якщо ти мене дуриш,
я вріжу тобі так, що зуби вилетять через сраку.
Стендіш не привозили в морги й лікарні.
Її викрали.
Вона зв'язалася з Картрайтом. Принаймні він так сказав, а тоді зник.
- Де він? - Не уявляю.
- Подзвони йому. - Я дзвонив.
Телефон вимкнений, тому вистежити його не можу.
Боже, з вас усіх користі як з паперового презерватива.
Де мала й великий?
- Ти знаєш, що в ньому? - Так.
Морозиво, поливка, вершки, зефірки. Тому я й купила.
Там калорій на тиждень.
Я їх спалюю. Знаю, у твоєму віці важче тримати форму.
Знаю, що ми б самі одне одного не обрали,
але лишилися ми двоє.
Ми просто ділимо кабінет.
Так, як і у Рівера з Луїзою.
Го сам по собі.
А в Лемба зі Стендіш якась химерна співзалежність.
Тому можемо об'єднати зусилля.
Для чого?
Щоб вибратися з Линяльної.
Хіба що хочеш лишитися там назавжди.
У мене є час усе обдумати, зважити варіанти – не те що в тебе.
Я на п'ять років старший.
Лемб.
Стендіш зв'язувалася з тобою чи з Ширлі?
Ні. Дамо знати, якщо зв'яжеться.
Сумніваюся, раз ви втекли
на морозиво.
Вертайтеся сюди. Її викрали.
- Каже, її викрали. - Хто? Що вимагають?
Не сказав. Хоче, щоб ми негайно верталися.
Як він дізнався, що ми тут?
Точно, саме час про це подумати.
Стендіш викрали, і що? Ти прийняв це й живеш далі?
Ходімо. Якщо він знає, де ми,
то, мабуть, знає, що ми все ще тут.
Боже, дістанемо по самі помідори.
Напевно, Го трекає наші робочі телефони.
Він, мабуть, і в наших туалетах камери встановив.
Треба, щоб ти знову йому врізала.
- Це надовго? - Ти казав, що нікуди не поспішаєш.
Під «нікуди» я мав на увазі Линяльну.
- Картрайт? - Мем.
Чого ти сюди прийшов?
Наче повертає втрачений діамант.
Я тебе не питала. Я питала його.
Власне, я вернув втрачений діамант.
Ідемо підтвердити автентичність.
Сам упораєшся. Маю розмову до Картрайта.
Мем, ми з Псами більше не у вашій юрисдикції.
Линяльна все ще в моїй юрисдикції. Яка я щасливиця.
Ходімо, Картрайт.
Коли ви закінчите, чекатиму тебе в себе.
Якщо доведеться тебе шукати, начувайся.
Мем.
Не хочу тебе тут бачити ніколи.
Ти погубив мою кар'єру.
Коли з'являєшся ти, з неба падають жаби,
а з кранів тече кров.
- Я вертав втрачений діамант. - Мені байдуже на діамант.
Його зникнення виставило Даффі дурнем,
що мені вельми подобалось.
А тоді ти мені це зіпсував, як псуєш геть усе.
- Я не мав наміру щось псувати. - Стулися.
- Через твої постійні провали... - Ага.
...я тепер відповідаю за трансфер коробок.
А ти й інші недоумки з Линяльної
навіть це вмієте ускладнити.
- Ну, там справді багато коробок. - Не треба відмовок.
Я хочу, щоб тебе ніколи не існувало.
- Мабуть, я піду. - Так.
Іди, поки не дійдеш до моря.
А як дійдеш до моря, роззяв рота і йди далі.
Ти знаєш, де вихід.
Гей.
- Привіт. - Це дивно.
Так.
- Не розумію, чому я зупинився. - І я не розумію.
- Хочеш випити? - Ні, дякую.
Справедливо. Ну, ще побачимось.
Навряд.
Хіба що я лишу тобі номер.
Ти пам'ятаєш, що я тебе прогнала?
Ага. Мабуть, я сподівався, що ми розійдемося на кращій ноті.
Знаю, ти вважаєш мене козлом.
І я козел.
Та, мабуть, не такий, як ти вважаєш.
Просто... у мене зараз нелегкий період,
і, напевно, я зреагувала недоречно бурхливо й...
Гей!
Даруйте, чому ви її забираєте?
Подвійна жовта смуга. Ваша?
- Ні. - Тоді це не ваша справа.
Власне, моя.
ЕВАКУАЦІЙНА СЛУЖБА
Самі друкували?
Я з MI5 і маю оглянути машину.
Ага, точно.
Дурна корова.
- Гей! - Що ти в біса робиш?
Тихо, тихо.
Якась скажена.
Гей.
Ти за це поплатишся.
Наступного разу роби, як кажуть.
ПРОТЕЇН «МАКСІ-МАСА»
- Її викрали? - Так каже Лемб.
Хто? Що їм треба?
Раджу спитати Картрайта.
Він отримав повідомлення, нібито від Стендіш,
і помчав звідси як гончак з перцем у дупі.
- І що робить Лемб? - Більше, ніж ви удвох.
Я спостерігав, як ви заходили, на випадок, якщо ви привели хвоста.
- Ви ж не здатні. - Хвоста ми б помітили.
Ні. За вами справді ніхто не йшов, але ці люди знають, що роблять.
Вони десь там. Подзвоніть 999.
Дайте нашу адресу й скажіть, що якийсь тип надворі
трясе членом між перехожих.
За Стендіш стежили звідси до анонімних алкоголіків.
Вони знали, що Картрайт тут, коли з ним зв'язувались.
Тому, скоріш за все, стежать за цілим будинком
і прослухують телефони.
Ідіть туди. Впадіть на хвіст тим, хто перейде від кафе до зупинки
через хвилину після дзвінка.
Довго нам стежити?
Поки не з'ясуємо, хто вони й що хочуть.
Тримайте дистанцію.
Поліція.
Так, я на Олдерґейт-стріт, 152.
Чоловік з членом в одній руці й пістолетом у другій
кричить, що бог наказує йому вбивати.
Щоб їх розворушити.
І не близько.
Це Даффі. Картрайт ще в будівлі?
Сука!
Заходьте.
Мем.
Куди пішов Картрайт після розмови з вами?
Не знаю. Покинув Парк.
Він не виходив. Ми гадки не маємо, де він.
Це не добре.
Хто його впустив?
Я.
Біда.
А діамант?
Мем.
Боже, стільки справ. Я навіть забула про річницю весілля батьків.
О боже.
На щастя, брат запропонував скинутися на подарунок. Мій рятівник.
Довбаний Рівер Картрайт.
Коли ми востаннє були біля ліфта, ти шпурнув мені в лице вогнегасник.
Пробач за це.
Але ти хотів затримати мене за те, чого я не робив.
Смішно.
Справедливо, старий. Ти мене обіграв.
Заслужив на повагу.
Ага.
То якого чорта ти тут забув? Ти ж усе ще кульгавий кінь?
Досі смердиш, як мертва кобила в купі гівна?
Ну, саме тому я тут.
Читатиму лекцію новим агентам про те, як не потрапити в Линяльну.
Не клей дурня.
Я не кажу, що тобі не вірю.
Кажу, що твоя лекція про те, як не потрапити в Линяльну,
має звучати так: «Не клей дурня» –
і так цілу годину.
Точно. Однак я, мабуть, розповім усе трошки детальніше.
Але не заперечую: суть приблизно така.
Радий, що ми розійшлися без образ.
Ні, старий. Ти там, а я тут.
Краще втопитися у власній сечі, ніж опинитися на твоєму місці.
В точку.
Знаєш що?
Не хочу пропустити лекції,
на якій ти розказуватимеш рекрутам, який ти йолоп.
Ти не проти?
Як тобі відмовити?
ЛЕМБ
Козел в бейсболці. На зупинці.
Не сполохайте його. Може, він приведе нас до Стендіш.
Що ти, в біса, робиш?
Стежу за ним спереду. Так менш помітно.
Не дзвони мені.
Не хочеш говорити — не відповідай.
Чо...
- Біжи за ним. Я спробую підрізати. - Добре. Чорт.
Гей! Виродок.
Чорт.
- От же ж. - Чудово.
Чорт.
Бл...
Курва.
Я ж казав вам тримати дистанцію, а не сполохати його, як голуба.
Я запам'ятала номер.
Лемб.
Так, мені треба випрати речі.
Отже...
Коли починається лекція?
Через десять хвилин.
Зачекай. Точно.
Починається о 13:00, а не о 12:00.
- Як шкода. - Так.
О 13:00 я маю справи.
Ну, її точно хтось запише, тому...
Надіюся.
Треба ж під щось теребонькати.
Ага. Я, мабуть, посиджу тут.
Зберуся з думками.
Спробую забути те, що ти сказав.
Так, старий. Цим і займися.
Поки я не пішов...
Покажеш свою перепустку?
Перепустку? Ти ж знаєш, що я агент.
Ні. Ти довбаний кульгавий кінь,
а це значить, що тобі потрібна перепустка.
Так. Мені її дали.
Це перепустка відвідувача.
З нею пропускають за рецепцію,
але в таких глибинах Парку потрібна спецперепустка.
Так. Вона в мене на телефоні.
- Показати? - Покажи.
Перевірив номер буса?
Фальшивий.
Тому Лемб його не записував.
То куди він подався?
- У нього нема зачіпок. - Можна з'ясувати, хто підробив номер?
Близько п'ятисот пропозицій такої послуги в даркнеті,
але вони й не знатимуть, кому його продали.
Чому я мушу таке пояснювати?
Мабуть, так почувався Ісус в оточенні йолопів.
Його теж усі ненавиділи з першого погляду.
Орендовану машину лишили біля кафе, з якого викрали Кетрін.
Ось інформація про орендаря.
Думаєш, викрадач вказав своє справжнє ім'я й адресу?
Шон Донован.
Варто ж його перевірити?
Нема що перевіряти, мала.
Той бус?
Не базікай про дурний бус.
Краще б стежив за ним.
Я й стежу.
Та ви їх сполохали, тому номери вже мали б поміняти.
То що пілікнуло?
Картрайт. Увімкнув телефон.
- Де він? - У Парку.
Серйозно, старий. Ти ж не маєш перепустки.
Маю, просто маю багато відкритих вкладок, які треба закрити.
Он вона. На, дивись.
Клятий виродок!
Картрайт у Парку.
Якого біса він забув у Парку?
Йому там раді так само, як какашці в джакузі.
Не уявляю.
Його впустили?
Ага. І він десь зник у будівлі.
Прізвище й адреса справжні.
- Ага, точно. - Гляньмо, хто це.
- Ми простежимо за домом. - Ага.
- Це моя зачіпка. - Не зачіпка.
Не лишайте мене з Го.
Усе ще думаєш, що це несправжнє ім'я?
ШОН ДОНОВАН АГЕНТ СЛУЖБИ БЕЗПЕКИ
Я помилився.
Я вразливий.
ПРАЛЬНЯ НА БАРБІКАНІ
Ні.
Усе так погано?
У них Стендіш.
- Ти не казав. - Я нічого тобі не казав.
Наші телефони прослухують.
- За тобою був хвіст? - Я відірвався.
Чому звернувся до мене, не до Псів?
Вони вийшли на контакт з моїм агентом, який раптом побіг у Парк.
Мабуть, сказали виконувати наказ або пришлють Стендіш по частинах.
Не хочу прискорювати цей процес.
- Що ти знаєш? - Це колишні військові.
Ти з вигляду визначив?
О, так, вони ходять, наче в них багнет у сраці,
і по три години стирчать у залі, тому на них не налазить одяг.
- То найманці? - Ні. Найманці – довбані психи.
Ні, ці хлопці організовані, стримані.
Приватна служба безпеки?
Хто міг би зважитися проникнути в Парк?
Є три фірми, здатні спланувати таку операцію.
«Штормовий вибух», «Ударна сила»...
Господи боже. Оце назви.
Хай би зразу назвалися «Твердючі стояки».
«Штормовий вибух» зараз зайнятий у Сирії.
І я точно знаю, що «Ударна сила» зараз має прибрати ліберійського диктатора.
Як знаєш?
Бо я займаюся логістикою.
Який третій варіант?
«Вождь». Новенькі на районі.
Очолює їх Слай Монтіт.
Не люблю судити людей з їхнього імені,
але таке може носити тільки останній поц.
Випускник Етонського, багато зв'язків, учився з половиною Кабінету.
То перше враження правдиве.
Так. Тепер він втілив вологу мрію й завів приватну армію.
Зухвалий для нього вчинок – викрадати й шантажувати агентів Секретної служби.
Хто б йому таке оплатив?
Хіба що сильна іноземна структура,
але після такого тут би його чекала повна срака.
Маю декого на думці.
О, ну нахрін.
Ага.
Картрайт на східних сходах.
Я теж на східних сходах, а він спускається в підвал.
Навіть не думай.
Пішли!
Чорт.
Курва.
Зараза.
Сюди, виродок.
- Відімкни двері. - Є хто?
Картрайт, я не жартую.
- Відчини кляті двері! - Є хто?
- Якщо ти не відчиниш... - Гей.
- ...я тобі голову знесу. - Гей.
Даффі, це Гоббс.
Картрайт у підвалі. Він...
Він накинувся на мене й вихопив перепустку. І я не можу зайти.
Довбана тролиха мене не пускає.
Ти Пес?
Ні. Один з них за дверми.
- Нехай там і лишається. - Згоден.
Мені потрібне оце, інакше хтось умре.
Ти ж Картрайт-молодший.
- Ага. - Бачу в тобі твого діда.
Дуже треба.
Я не можу це тобі дати.
Ви мусите, бо інакше...
Бачите цю жінку? Вона вмре.
На жаль, доведеться їй вмерти.
Що? Ви що... Вона зі служби. І її просто вб'ють.
Я не дуже любила твого діда.
Але все одно більше, ніж Псів.
Якщо я дам тобі вийти з цим досьє,
то Пси покалічать тебе, і ти опинишся в такому ж кріслі,
а вона все одно вмре.
Але я подзвоню людині, яка може тобі помогти.
Добре, та помогти мені треба в найближчі три з половиною хвилини.
Ну нафіг. Я не маю на це часу.
Просто дайте мені справу. Пішло воно, я сам знайду.
Ох, чорт, вона вмре.
Чорт. Кетрін.
Картрайт, до телефону. Негайно.
Що...
Так, що?
Вшивайся звідти.
Що, чому? Лемб, послухай.
Стендіш викрали, і я мушу дістати досьє,
- або її вб'ють. - Ні. Ти мене послухай.
Ти думаєш, що ти гарячий пиріжок, Картрайт, але ти холодна гівняшка.
Лемб, ти чув, що я сказав? Стендіш умре.
Не вмре. А тепер линяй звідти, поки не підставив нас усіх.
Що? Що це значить? Що мені робити? Що, в біса, робити?
- Те, що наказав Лемб. - Він сказав вибиратися.
Позаду є службовий люк. Він веде на автостоянку.
Я до себе Псів не пущу, тому маєш трохи часу.
Що як він помиляється?
Це буде вперше.
От чорт.
Чорт.
Ви приставляли мені пістолета до голови.
А тепер принесли обід у номер?
Нам потрібно було реалістичне фото.
Кому ви його послали? Лембу?
Бо якщо ви шантажуєте його, погрожуючи мені,
- це навряд чи подіє. - Треба вас перемістити.
Маєте двадцять хвилин на обід.
Якщо захочете ще щось – повідомте.
Я хочу додому.
Я не знала, чи ви вегетаріанка, тому там один з шинкою, один з сиром.
Що це за будинок?
Конспіративні квартири зазвичай пусті, безликі. А тут хтось живе.
Або можете їх поєднати. Шинка й сир.
Орендовану машину забрав евакуатор з-під кафе, в якому взяли Кетрін.
А оренду оформили на Шона Донована,
- який працює на... -«Вождя». Щось іще?
Не витріщайся!
Маркус і Ширлі чекають у нього під домом.
Чому? Ще не зрозуміли, що діється?
А що діється?
Великий пшик, ось що.
Що це значить?
«Вождь» робить це для забави?
Ні, за гроші.
Їдь у їхній офіс.
І якщо й тоді не зрозумієш, то навіть не вертайся.
- Можна розплющити очі? - Ні.
Яка гаряча.
Вона не відчиняє.
Міс Доран!
Це Даффі!
Я заходжу!
Відвали.
Якщо не впускаєте мене, то, будь ласка, випустіть Рівера Картрайта.
Не знаю, хто це.
Тут нікого нема.
Я б запропонувала зайти й перевірити, але я...
Але жодних Псів на вашому поверсі.
Однак я порушу це правило, якщо ви переховуєте порушника.
Добре, заходьте.
Але надайте мені ваші дані й дані того, хто назвав мене тролихою.
Мені потрібне прізвище для формальної скарги в HR.
Гоббс!
- Ми просто його там залишимо? - Він не там.
У них же золоте весілля.
Я не даруватиму їм підписку
на доставку бекону.
Навіть якщо бекон дуже смачний.
Так, її хоче тато, але що хоче мама?
Знаєш, як вона каже: «Я не проти, не переймайтеся»?
Вона завжди бреше.
Так, добре.
Ти даруй це, а я оберу нормальний подарунок.
Інакше мама справедливо скиглитиме цілі вихідні.
Так.
Їдете раніше?
Ні, ще працюю.
Мушу бути на зустрічі в поліції.
Запишете їм складні слова?
Колись я зустрічалася з копом.
Вибачте.
Нема за що.
Якось він ударив себе струмом.
І це навіть не причина, чому ми розійшлися...
Ого.
Ясно.
- На все добре. - До зустрічі.
Усе, я вийшов.
Золотої зірочки не чекай.
Та ну. Я ж вломився й вибрався з Парку. Це не абищо.
Беру свої слова назад. Дякую за сонце, що сяє з твоєї дупи.
Поясните, чому мене витягли?
Би ти там не мав бути в принципі.
Я думав, що життя Стендіш у небезпеці.
Ні, ти взагалі не думав.
Що це все означає? Хто її викрав?
Група тигрів.
От чорт...
Рівер! Не віриться, що ти пішов не попрощавшись.
- Тупий осел. Глянь туди. - Послухай, давай...
Це лише початок, сонечко.
У машину його!
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська