Iš kelio! Pasitraukit. Pasitraukit.
Kurių galų?
Rivai, darysi viską tiksliai taip, kaip pasakysiu.
- Jūs pagrobėt Kateriną? - Nieko nežinau apie Kateriną.
Jei ją nuskriausit, nudėsiu tave.
Man buvo liepta ateiti čia ir perduoti tau žinutę.
- Nesąmonė. - Prašau.
Man atsiuntė mano sesers su vaikais žaidimų aikštelėje nuotrauką.
- Kas atsiuntė? - Neįsivaizduoju, bliamba!
Bet turiu daryti, ką lieptas, antraip jie nužudys vaikus motinos akyse.
Jie - blogi žmonės, Rivai... Prašau...
Klausyk, esu tikras šūdžius,
ir suprantu, kad manęs nekenti, Rivai, bet kalbam apie vaikus.
Jie nužudys vaikus.
Na, nužudys ir Kateriną. Taigi, kas jie?
Kiek turiu kartoti... Nežinau. Aš nedirbu Slaptojoje tarnyboje. Tu man pasakyk.
Jie nori perduoti tau žinutę. Aš užrašiau.
Ministro pirmininko patikros byla? Tu žinai, kur ji, taip?
Aišku, kad žinau.
Tuomet supranti, kad negaliu jos gauti.
- Ne, privalai gauti. - Ne, tai neįmanoma.
Į tą Parko dalį niekas negali patekti.
- Turėsi patekti. - Net jei sugebėčiau, aš ne...
Turi ją gauti iki vidurdienio.
Vi... Per valandą?
Antraip mano sūnėnas, dukterėčia, sesuo ir Katerina - jie visi mirs.
- Ne, man reikia daugiau laiko. - Nagi. Turi pamėginti!
- Prašau... - Gerai.
- Kam turėsiu paduoti tą bylą, jei gausiu? - Nežinau.
Aš... nežinau.
Jie tik pasakė, kad vidurdienį vėl susisieks.
- Kodėl jie tiesiog nepaprašė tavęs? - Aš nebedirbu Slaptojoje tarnyboje.
Pats žinai.
O aš dirbu „Slough House“, ką tu man nuolat mielai primeni.
Taip, bet tau ten ne vieta. Visi tą žino.
Galbūt ir jie tą žino.
Gal jie nori tavęs, nes tu... Po velnių...
Nes esi ypatingas.
Nes esi vienintelis, kuris gali tą padaryti.
Kas? Kodėl taip į mane žiūri?
Jėzau. Dieve mano.
Jėzau.
Rivai, eik, prašau. Bėk. Mikliai.
Prašau, neleisk, kad jie mane nužudytų. Prašau...
Šūdas. Gerai jau.
Prašau.
Ką darai?
Ką darai? Rivai!
O, šūdas.
PAGAL MIKO HERONO KNYGĄ „REAL TIGERS“
Žiūrėkite po kojomis.
Pasitraukit!
Ačiū. Atsiprašau. Atleiskit.
Pasitraukit. Atleiskit. Ačiū.
- Ar galit... - Kur taip skubi, bičiuli?
Atsiprašau.
Pasitraukit!
Įleiskit mane. Įleiskit. Nagi.
Nagi.
Turiu pakalbėti su apsaugos vadu.
Čia laukia eilė.
Skambinkit jam tučtuojau.
Taip nė nepateksi į pastatą.
Dieve, kaip jūsų pasiilgau.
Išjunkite telefoną.
KATERINA LIKO 25 MINUTĖS
Liepiau išjungti!
Taip, minutėlę.
Išjunkite.
Jis atėjo, pone.
Ačiū.
Sugalvojai pajuokauti, bliamba?
- Ne. - Tai viskas tikra?
- Turi kitų reikalų, Rivai? - Ne.
Ne, viskas tikra, ir ne, kitų reikalų neturiu.
Nenoriu, kad čia būtum ilgiau nei reikia, esi tikra vaikštanti nelaimė.
- Supratau. - Ei!
Čia sėdi tik rimti šnipai, bliamba.
Šnipai, kurie nesprogdina Stanstedo ir be reikalo neskelbia kodo Rugsėjis.
Klausyk, kartais man atrodo, kad nemėgsti manęs.
Mielai stebėčiau, kaip tave gyvą sulesa varnos.
Tavo norų sąrašas tikrai neeilinis.
Bet aš nejuokauju.
Turi deimantą?
Nėra už ką. Iki.
Palauk.
- Iš kur jį gavai? - Ką?
Ant stogo buvo tik trys žmonės.
Stendiš, Longridžas ir Gaja. Tavęs nebuvo.
Klausyk, aišku, kad žmogus, kuris jį paėmė,
pasielgė impulsyviai ir vėliau pasigailėjo.
- Kuris? - Nežinau, Dafi.
Jis buvo padėtas ant mano stalo su rašteliu, kad grąžinčiau jį tau.
Atsinešei raštelį?
Ne. Ir iš rašto nepasakysi, kieno jis.
Tu tikrai nepasakysi.
Atgavai savo deimantą. Tai svarbiausia, ar ne?
Palauk.
Pažiūrėkim, ar jis tikras, gerai?
- Kodėl turėtų būti netikras? - Nežinau, Rivai. Tu man pasakyk.
- Klausyk, man jį padavė... - Taip.
...aš perdaviau. Daugiau nieko nežinau.
Tuomet abu ir pažiūrėkim, gerai?
Ir aš turiu eiti? Kodėl?
Sakei, kad kitų reikalų neturi, Rivai.
Taip, gerai, eime.
Rivai, jei mane maustai,
dėsiu taip, kad iššiksi savo dantis.
Stendiš nėra nei ligoninėse, nei morguose.
Ją pagrobė.
Ji kalbėjo su Kartraitu, bent jau jis taip sakė prieš išeidamas.
- Na, o kur jis? - Neįsivaizduoju.
- Tai paskambink. - Mėginau.
Jo telefonas išjungtas, tai reiškia, kad ir susekti jo negaliu.
Jėzau Marija, iš jūsų visų naudos kaip iš popierinio prezervatyvo.
Kur Mažylė ir Dičkis?
- Žinai, kas čia? - Taip.
Ledai, užpilas, plakta grietinėlė, zefyrai. Todėl ir nusipirkau.
Visos savaitės kalorijų norma.
Aš jas išdeginu. Suprantu, kad tavo amžiuje sunkiau išlaikyti svorį.
Klausyk, gal mes ir nelabai tinkame vienas kitam,
bet yra kaip yra.
Sėdime viename kabinete, tik tiek.
Taip, o Rivas ir Luiza sėdi kitame.
Ho turi savo kampą.
O Lembas su Stendiš turi kažkokią keistą kopriklausomybę.
Tad galbūt mums vertėtų dirbti išvien.
Ir ką daryti?
Išeiti iš „Slough House“.
Nebent nori ten likti amžinai.
Kitaip nei tu, aš turiu laiko apsvarstyti savo galimybes.
Esu vos penkeriais metais vyresnis už tave.
Lembas.
Ar Stendiš nesusisiekė su tavimi ar Širle?
Ne. Būtume pasakę, jei būtų susisiekusi.
Nesu tikras, ar būtumėte, kai matau,
kaip mėgaujatės ledais.
Grįžkit atgal. Ją pagrobė.
- Jis sako, kad ją pagrobė. - Kas? Ko jie nori?
Jis nepasakė. Nori, kad tučtuojau grįžtume.
Iš kur jis sužinojo, kad mes čia?
Taip, būtinai tą išsiaiškinsiu.
Stendiš pagrobė, ir nieko? Gyvensi sau toliau?
Liaukis. Jei jis žino, kad mes čia,
turbūt žino, kad dar nieko nepadarėm.
Dieve, įklimpsim į mėšlą iki ausų.
Ho turbūt pasekė mūsų tarnybinius telefonus.
Jis turbūt įmontavęs kameras ir mūsų namų tualetuose.
Taip, turėsi jam dar kartą trenkti.
- Ar ilgai užtruksim? - Sakei, neturi kitų reikalų.
Turėjau galvoje „Slough House“.
- Kartraitai? - Taigi... Ponia.
Ką tu čia veiki?
Rodos, grąžina dingusį deimantą.
Klausiau ne tavęs. Jo.
Tiesą sakant, grąžinau dingusį deimantą.
Ir aš einu jį patikrinti.
Tą gali padaryti ir vienas. Turiu pakalbėti su Kartraitu.
Ponia, formaliai jūs nevadovaujate nei man, nei Šunims.
Formaliai vis dar vadovauju Nuvarytiems arkliams. Man pasisekė.
Ateik, Kartraitai.
Kai ji baigs, vėl ateik į mano kabinetą.
Jei man teks tavęs ieškoti, pasigailėsi.
Ponia.
11:40:20 VALANDOS - MINUTĖS - SEKUNDĖS
Daugiau šitame pastate kad tavęs nematyčiau.
Esi tikras mano karjeros prakeiksmas.
Kai pasirodai, iš dangaus ima kristi varlės,
o iš čiaupo bėgti kraujas.
- Atėjau grąžinti dingusio deimanto. - Man nerūpi tas deimantas.
Dėl to, kad jis dingo, Dafis atrodė kaip kvailys,
ir man tai patiko.
Bet tu viską sugadinai, kaip visuomet.
- Nenorėjau nieko sugadinti. - Patylėk.
- Dėl tavo nesibaigiančių nelaimių... - Taip.
...man teko dirbti juodus darbus.
11:40:47 VALANDOS - MINUTĖS - SEKUNDĖS
O tu ir kiti pusgalviai iš „Slough House“
vis tiek sugebat privirti košės.
- Juodo darbo tikrai daug. - Man nereikia išsisukinėjimų.
Noriu, kad tavęs nebūtų buvę.
- Atrodo, jau turėčiau eiti. Taip. - Taip.
Nesustok, kol nepamatysi jūros.
Tuomet irgi nesustok, eik toliau pražiota burna.
Išėjimą susirasi.
Ei.
- Labas? - Labas, tikrai keista, ar ne?
Taip.
- Nežinau, kodėl sustojau. - Aš irgi.
- Nori išgerti? - Ačiū, ne.
Ne, taip. Suprantama. Tuomet pasimatysim.
Abejoju.
Nebent duosiu tau savo telefono numerį.
Pamiršai, kad išmečiau tave iš savo buto?
Taip. Gal slapčia tikėjausi, kad išsiskirsime gražiau.
Klausyk, suprantu, jog galvoji, kad esu šūdžius.
Esu.
Bet gal ne toks baisus, kaip galvoji.
Klausyk, aš tik... Šis laikotarpis mano gyvenime - ne per geriausias,
tad aš galbūt per jautriai sureagavau ir...
Ei!
Atleiskit, kodėl ją išvežat?
Dviguba geltona linija. Ji - jūsų?
- Ne. - Tuomet tai ne jūsų reikalas.
Tiesą sakant, mano.
AUTOMOBILIŲ NUTEMPIMAS
Pati pasidarėt?
Dirbu MI5, turiu apžiūrėti automobilio vidų.
Taip, kurgi ne.
Višta.
- Oi! - Ką darai, po velnių?
Ramiai.
Suknista beprotė.
Oi.
Tu už tai atsiimsi.
Kitą kartą darykit, ko prašomas.
- Ją pagrobė? - Lembas taip sako.
Kas pagrobė? Ko jie nori?
Klauskit Kartraito.
Jis gavo žinutę, spėju, nuo Stendiš,
nes išlėkė lyg aštrių pipirų į šikną gavęs.
- Ir ką darys Lembas? - Daugiau nei judu.
Stebėjau jus grįžtančius, jei būtumėt sekami.
- Padariau darbą už jus. - Patys būtume pastebėję.
Ne. Jūsų, rodos, niekas nesekė, bet tie žmonės kieti.
Manau, jie ten. Skambinkit pagalbos telefonu.
Nurodykit adresą ir pasakykit, kad matot vyruką gatvėje,
mojuojantį savo pimpiu praeiviams.
Jie sekė Stendiš nuo čia iki AA.
Ir jie žinojo, kad Kartraitas čia, kai su juo susisiekė.
Tad jie galbūt stebi visą pastatą
bei telefonus.
Eikit. Sekit visus, kurie eis nuo kavinės į autobusų stotelę priešais,
vos tik paskambinsime.
Ir kiek sekti?
Na, kol sužinosime, kas jie tokie, ir ko jie nori.
Laikykitės atstumo.
Sujunkit su policija.
Taip, esu Oldersgeito gatvės 152 name.
Lauke stovi vyras, laiko pimpį vienoje rankoje, ginklą - kitoje,
ir šaukia, kad Dievas liepia jam žudyti.
Turėtų juos paskubinti.
Nieko panašaus.
Čia Dafis. Kartraitas dar čia?
Šūdas!
Užeik.
Ponia.
Kur nuėjo Kartraitas po pokalbio su jumis?
Nežinau. Išėjo iš pastato.
Neišėjo. Neįsivaizduojame, kur jis.
Negerai.
Kas jį įleido?
Aš.
Vaje.
O deimantas?
Ponia.
Dieve, koks chaosas. Net pamiršau savo tėvų vestuvių metines.
Dieve mano.
Laimei, brolis sakė, jog galėsiu prisidėti prie jo dovanos. Išgelbėjo mane.
Suknistas Rivas Kartraitas.
Kai praėjusį kartą susidūrėme prie lifto, trenkei man į veidą gesintuvu.
Taip, atsiprašau.
Bet tu bandei mane suimti už tai, ko nepadariau.
Juokinga.
Gražiai sužaidei, bičiuli. Gavai tašką.
Užsitarnavai pagarbą, ar ne?
Taip.
Taigi, ką čia veiki, bliamba? Vis dar Nuvarytuose arkliuose?
Smardini tą vietą kaip arklio dvėseliena, pilna arklių mėšlo?
Taip, to čia ir atėjau.
Skaitysiu paskaitą naujokams, ką daryti, kad nepatektum į „Slough House“.
Nebūk šūdžius.
Nesakau, kad tavim netikiu.
Sakau, kad paskaitoje, kaip nepatekti į „Slough House“,
tau užtektų kartoti: „Nebūk šūdžius“,
ir taip visą valandą.
Taip. Gal pasakysiu kažką daugiau.
Bet jei tai tave paguos, esmė bus maždaug tokia. Taip.
Džiaugiuosi, kad nepyksti.
Ne, bičiuli. Tu dabar - ten, aš - čia.
Ir verčiau nuskęsčiau savo myžaluose, nei apsikeisčiau vietomis su tavimi.
Būtent.
Tiesą sakant, žinai, ką?
Nepraleisiu progos paklausyti,
kaip pasakosi naujokams, koks esi avigalvis.
Tu nieko prieš?
Kaip galėčiau atsisakyti?
LEMBAS
Šūdžius su beisbolo kepuraite. Autobuso stotelėje.
Neišgąsdink jų. Jie galbūt nuves mus pas Stendiš.
Ką darai, bliamba?
Seksiu iš priekio. Taip žymiai subtiliau.
Ir neskambinėk man, bliamba.
Neatsiliepk, jei nenori kalbėti, bliamba.
Šū...
- Stebėk jį. Pamėginsiu užbėgti. - Gerai, gerai. Šūdas.
Oi! Mažas šūdžiau tu!
Šūdas.
- Po galais. - Puikiai.
Šūdas.
Š...
Šūdas.
Liepiau laikytis atstumo, o ne nubaidyti jį kaip balandį.
Įsidėmėjau numerius.
Lembai.
Taip, prisikaupė skalbinių.
Taip. Taigi...
Kada, sakei, prasidės paskaita?
Po dešimties minučių. Taip.
Palauk.
Prasidės 13.00 val. Ne 12.00 val.
- Gaila. - Taip.
13.00 val. turiu kitų reikalų.
Neabejoju, kad paskaita bus įrašyta, tad...
Labai tikiuosi.
Turėsiu naują įrašą smaukytis.
Taip. Liksiu čia.
Susidėliosiu mintis, supranti?
Pasistengsiu nepamiršti, ką patarei.
Taip. Nepamiršk.
Prieš išeidamas...
Paprašysiu parodyti apsaugos leidimą.
Leidimą? Juk žinai, kad priklausau tarnybai.
Ne. Esi suknistas Nuvarytas arklys,
tad privalai turėti apsaugos leidimą čia būti.
Taip. Gavau kažkokį.
Tai - svečio leidimas.
Su juo gali įeiti,
bet norėdamas patekti į šią pastato dalį, turi turėti apsaugos leidimą.
Taip. Jis - telefone.
- Parodyk. Taip. - Nori pamatyti? Gerai.
Patikrinai numerius?
Padirbti.
Todėl Lembas ir neįsidėmėjo jų.
Kur tuomet jis dingo?
- Jis neturi jokių pėdsakų. - Galime sužinoti, kas juos padirbo?
Juodojoje rinkoje yra gal 500 žmonių, siūlančių tokią paslaugą,
ir jie nežinos, kam pardavė.
Kodėl turiu tą aiškinti?
Taip turbūt jautėsi Jėzus, apsuptas nevykėlių.
Taip, ir žmonės jo nekentė, tą žino visi.
Prie kavinės stovėjo išnuomotas automobilis, su kuriuo išvežė Kateriną.
Štai informacija apie vyruką, kuris ją išsinuomojo.
Tu manai, kad pagrobėjas įrašė savo tikrą vardą ir adresą?
Šonas Donovanas.
Bet turime nuo ko pradėti, ką?
Nieko neturime, meilute.
Furgonas?
Neskiesk apie suknistą furgoną.
Turėtum jį sekti.
Ir seku.
Bet po to, kai juos išgąsdinot, jie pakeitė padirbtus numerius kitais.
Tuomet ką reiškia tas taškelis?
Kartraitas. Įsijungė telefoną.
- Kur jis? - Parke.
Liaukis, po galais. Tu neturi apsaugos leidimo, tiesa?
Turiu, tik buvau atidaręs kelis langus, turėjau uždaryti.
Štai. Štai, žiūrėk.
Suknistas šunsnuki tu!
Kartraitas Parke.
Kurių galų jis Parke?
Ten jis laukiamas kaip šūdukas karštam kubile.
Manęs neklauskit.
Jis užsiregistravo?
Taip. Ir dabar pradingo pastate.
Vardas ir adresas teisingi.
- Taip, kurgi ne. - Pažiūrėkim, ką turim.
- Paseksime tą adresą. - Taip.
- Palaukit, čia mano siūlo galas. - Ne siūlo galas.
Prašau, nepalikit manęs su Ho.
Vis dar manai, kad tapatybė - netikra?
ŠONAS DONOVANAS DIDELĖS RIZIKOS AGENTAS
Suklydau.
Aš pažeidžiamas.
BARBAKANO SKALBYKLA
Ne.
Taip blogai, ką?
Jie pagrobė Stendiš.
- Tu man to nepasakei. - Nieko tau nepasakiau.
Jie seka mūsų telefonus.
- Atsekė tave čia? - Atsikračiau jų.
Kodėl kreipiesi į mane, o ne į Šunis?
Jie susisiekė su mano komandos nariu, kuris staiga išdygo Parke.
Spėju, liepė jam daryti, ką lieptas, antraip Stendiš pakratys kojas.
Nenorėčiau paspartinti to proceso.
- Ką žinai? - Buvę kariškiai.
Gali tą pasakyti iš išvaizdos?
O, taip, jie vaikšto kaip su durtuvu šiknoj,
3 val. per dieną praleidžia sporto klube, jų drabužiai keliais dydžiais per maži.
- Vadinasi, samdiniai? - Ne. Samdiniai yra visiški bepročiai.
Ne, šitie vyrukai yra organizuoti ir susitelkę.
Tuomet privati apsaugos įmonė?
Kas turėtų tiek galios, kad bandytų įsiskverbti į Parką?
Yra trys firmos, kurios galėtų įgyvendinti tokią operaciją.
„Galinga audra“, „Smogianti jėga“...
Jėzau Marija. Suknisti pavadinimai.
O negalėtų vadintis „Kieti kaip akmuo pimpiai“?
„Galinga audra“ dabar darbuojasi Sirijoje.
Tikrai žinau, kad „Smogianti jėga“ ruošiasi sunaikinti vadeivą Liberijoje.
Nes?
Vežioju krovinius.
O trečias variantas?
„Karo vadas“. Naujokai.
Jiems vadovauja Slajus Montytas.
Negražu spręsti apie žmogų iš jo vardo,
bet skamba kaip pedikas.
Baigęs Etoną, turi daug ryšių, mokėsi su puse vyriausybės narių.
Mano nuomonė nepasikeitė.
Taip. Dabar jis įgyvendina savo fantazijas sutelkti privačią kariuomenę.
Bet nieko sau, jei sugalvojo pagrobti ir šantažuoti Slaptosios tarnybos agentus.
Kas gali už tai sumokėti?
Tik priešiška jėga iš užsienio,
kuri jam kelia čia daug nepatogumų.
Gal ir numanau.
Eik tu sau.
Taip.
Kartraitas ant rytinių laiptų.
Taip, ir lipu rytiniais laiptais, o jis leidžiasi į rūsį, bliamba.
Nė negalvok.
Pasitraukit!
Šūdas.
O, šūdas.
Ateik čia, šunsnuki tu.
- Atidaryk suknistas duris. - Alio?
Kartraitai, aš nejuokauju.
- Atidaryk duris, bliamba! - Alio?
- Jei neatidarysi tų suknistų durų... - Ei.
- ...dėsiu taip, kad maža nepasirodys. - Alio?
Dafi, Hobsas.
Kartraitas rūsyje. Jis...
Jis mane užpuolė, paėmė praėjimo kortelę. Žodžiu, negaliu patekti į patalpas.
Ne, ta suknista trolė manęs neįleidžia.
Tu - Šuo?
Ne. Bet vienas iš jų stovi už durų.
- Tai tegul ir būna. - Man tinka.
Taip, man reikia šios bylos, antraip mirs žmonės, aišku?
Tu - Kartraitas jaunesnysis, tiesa?
- Taip. - Matau tavyje senelio bruožus.
Man reikia šitos. Nagi.
Negaliu duoti.
Na, teks, nes jei neduosite...
Matot šią moterį? Ji mirs. Aišku?
Tuomet, bijau, jai teks mirti.
Ką? Gal iš... Ji - iš Slaptosios tarnybos. Jie ją nudės, bliamba.
Man tavo senelis nelabai patiko.
Bet vis tiek patiko labiau nei Šunys.
Jei leisiu tau išeiti su ta byla,
Šunys tave taip sutalžys, kad atsisėsi į tokią kėdę kaip mano,
o ji vis tiek turbūt mirs.
Bet paskambinsiu žmogui, kuris galbūt galės tau padėti.
Gerai, kas tai bebūtų, jis ar ji turi 3,5 minutės man padėti. Taigi...
Velniop, neturiu tam laiko.
Tiesiog paduok man tą bylą. Velniop, susirasiu pats.
O, velnias, jai galas.
Šūdas. Katerina.
Kartraitai, tau telefonas, dabar.
Kurių...
Taip, klausau.
Kuo greičiau dink iš ten.
Ką, kodėl? Lembai, paklausykit manęs.
Stendiš pagrobta, ir aš turiu gauti bylą,
- antraip ją nužudys. - Ne. Tu paklausyk manęs.
Turbūt manai, kad esi kietas, Kartraitai, bet esi niekam tikęs.
Lembai, ar girdėjot, ką pasakiau? Stendiš mirs.
Ne, nemirs. O dabar dink iš ten, kol dar mūsų visų nepakišai.
Ką? Kas? Ką tai reiškia? Ką man daryti? Ką daryti, bliamba?
- Tą, ką liepė Lembas. - Jis liepė dingti iš čia.
Gale yra išėjimas į automobilių stovėjimo aikštelę.
Aš Šunų į savo aukštą neleidžiu, tad turi šiek tiek laiko.
Kas, jei jis klysta?
Tuomet tai bus pirmas kartas.
O, šūdas.
Šūdas.
Kai paskutinįkart tave mačiau, įrėmei ginklą man į galvą.
O dabar neši man maistą?
Reikėjo, kad nuotrauka atrodytų reali.
Kam ją nusiuntei? Lembui?
Nes jei šantažuosi jį, grasindamas, kad nuskriausi mane,
- nesu tikra, kad pavyks. - Turime tave pervežti.
Turime 20 minučių viską užbaigti.
Jei dar ko nors pageidautum, sakyk.
Norėčiau namo.
Nežinojau, ar esi vegetarė, tad vienas - su kumpiu, kitas - su sūriu.
Kokia čia vieta?
Slėptuvės paprastai būna tuščios, negyvenamos. Atrodo, kažkas čia gyvena.
Gali valgyti kartu. Kumpį ir sūrį
Išnuomotą automobilį prie kavinės, su kuriuo buvo pagrobta Katerina, nutempė.
Nuomos popieriai užpildyti Šono Donovano vardu,
- kuris dirba „Ka“... - „Karo vade“. Dar kas?
Nespoksok į mane!
Markusas ir Širlė laukia prie jo namų.
O kam? Jie dar neišsiaiškino?
Ko?
Visiškas laiko švaistymas, štai ko.
Ką norit pasakyti?
„Karo vadas“ linksminasi?
Ne, uždirbinėja pinigus.
Nueik į jų biurą.
Ir jei iki tol neišsiaiškinsi, tai negrįžk.
- Gal jau galiu atsimerkti? - Ne.
Kieta.
Ji neatidaro.
Ponia Doran!
Čia Dafis!
Įeinu!
Atsiknisk.
Jei jau negaliu įeiti, tai gal nors išsiųsk Rivą Kartraitą lauk?
Nepažįstu tokio.
Čia nieko nėra.
Mielai įleisčiau jus apsižvalgyti, bet neįsilei...
Bet neįsileidi Šunų į savo aukštą.
Taip, bet man teks to nepaisyti, jei priglaudei įsibrovėlį.
Gerai, užeikit.
Bet turėsite palikti savo kontaktus, ypač tas, kuris išvadino mane trole.
Man reikės jo vardo, kai pildysiu skundą Personalo skyriui.
Hobsai!
- Tiesiog paliksim jį ten? - Jo ten nėra.
Tai - auksinės jų vestuvių metinės.
Neparūpinsiu jiems
šoninės pristatymo.
Nesvarbu, kad ta šoninė labai gera.
Taip, žinau, kad tėtis to nori, o kaip mama?
Žinai, ji sako: „Man nesvarbu. Nesivarginkit.“
Ji visad meluoja.
Gerai jau.
Tu pasirūpink tuo, o aš nupirksiu padorią dovaną.
Pagailėk mamos, neprismardink jos namo visam savaitgaliui.
Gerai.
Anksčiau pabėgi?
Ne, dar dirbu.
Turiu sudalyvauti susirinkime Londono policijoje.
Padėsi jiems užrašyti sunkesnius žodžius?
Kažkada susitikinėjau su policininku.
Atleisk.
Neatsiprašinėk.
Jį nušalino, nes nusikratė elektrošoku sau koją.
Ir tai netgi ne viena iš trijų priežasčių, kodėl jį palikau, taigi...
Nieko sau.
Gerai.
- Gerai, sėkmės, taip. - Iki.
Taip, aš lauke.
Negalvok, kad gausi auksinę žvaigždę.
Liaukitės. Ką tik įsilaužiau ir išėjau iš Parko. Tai ne niekas.
Atsiimu žodžius. Ačiū už saulę, spindinčią iš tavo šiknos.
Tai gal pasakysite, kodėl mane iš ten ištraukėte?
Nes, visų pirma, tavęs ten apskritai neturėjo būti.
Taip, galvojau, kad Stendiš gyvybei gresia pavojus.
Ne, tu visai negalvojai.
Kas vyksta, po velnių? Kas ją pagrobė?
„Tigrų komanda“.
O, šū...
Rivai! Negaliu patikėti, kad išėjai neatsisveikinęs.
- Ei, kvaily tu? Čia. Pažvelk. - Dabar paklausyk. Ne...
Dar tik pradžia, meiluti.
Įsodinkit jį į prakeiktą automobilį!
Išvertė Akvilė Katilienė