Tidligere...
Vi venter viktige gjester.
Viseambassadør Castillo, vår tjenerinne Offred.
Hyggelig.
- Hva var navnet ditt, Offred? - Jeg bruker ikke det lenger.
Vi feirer alt vi har oppnådd. Gileads barn.
Båret fram av tjenerinnene.
Vi er fanget.
De tok datteren min. Hjelp oss.
Jeg vil hjelpe deg og kan kontakte din mann.
- Mannen min er død. - Lucas Bankole lever.
Du må skrive noe, så leveres beskjeden til ham.
Går det bra med deg? Kom her.
Mamma skal se på deg. Kom hit.
Slo du hodet?
- Dere må stikke herfra. - Nei.
Tre kilometer nordover. Han møter oss.
Du må bli med mamma.
Løp!
Forsiktig. Pass deg for steinene.
Åpne, seks, spenne.
Kom igjen! Åpne, seks, spenne.
Ok.
Opp med hendene!
Blodtrykket øker, 105 over 62. Pass på, det er glatt!
Hold ham i live...
Hvor er vi?
Hvor er vei 201?
Våkne opp!
Hvor er vei 201?
Kom igjen.
Åpne den, legg i seks...
Åpne den, legg i seks kuler...
Åpne den...
Åpne den, seks inn.
Åpne den, seks kuler...
Herregud.
Vi skal spise frokost. Det er ikke ulovlig.
Ikke ennå.
Ga vi henne for mye?
Nei, det går bra med henne.
- Vi burde ha dratt med Moira. - Vi måtte ha visum.
- Vi burde ha reist tidligere. - Jeg kunne ikke fremskynde dette.
Moira krysser grensen til fots.
- Jeg vet det. - Men vi har barn.
- Vi burde ha dratt samtidig. - Jeg vet det.
Er det han?
- Whitford, ikke sant? - Vi burde ha avtalt et passord.
Du ligner på moren din, June.
- Takk, Mr. Whitford. - Jeg skylder henne det.
Hun steriliserte meg etter at det var blitt forbudt.
Dette er ingen tid for barn.
- Er hun bedøvet? - Hun fikk Benadryl.
Vi har en times tid. Gi meg mobilene.
- Vi slo dem av. - Bra.
- Tuller du? - De kan spore dem.
- Kvitt dere med ryggsekken også. - Det er alt vi har.
Dere må ikke se ut som rømlinger.
Mange går med ryggsekk.
Vi må ikke være på rømmen for det.
- Vil du risikere det? - Vær så god.
Vent litt.
Jeg tar disse.
Greit.
Jeg kjører. Dere og ungen inntar bagasjerommet.
Vi kan ikke legge henne der.
Da kommer dere aldri ut herfra.
Ok.
Luke.
- Går det bra? - Jeg fikser det.
Det går fint. Har du henne?
Ok.
- Flink jente. - Sånn, og Fluffy.
Ok.
- Hvor er Benadrylen? - Han kastet den.
- Pokker. - Det ordner seg.
- Hva om hun våkner? - Nei da.
- Er du sikker på det? - Det går bra.
Hei. Det går bra. Se på meg.
- Luke! Luke! - June. June. Junebug?
Junebug? Se på meg.
Dette går bra. Vær hos meg.
Jeg lover at alt ordner seg.
Alt ordner seg.
- Går det greit? - Det er bare litt trangt.
Husker du leiligheten vi hadde i Sommerville?
Dette er større.
Ja, mye større.
- Klarert. Det er ingenting her. - Takk.
Går det greit? Jeg gikk på ball med søsteren hans.
Han skyldte meg det.
Det er ikke så langt igjen.
Velkommen til himmelriket.
Jeg er fornøyd om vi har en dusj.
Tar du henne?
Kom igjen, Hannah Banana. Du er trøtt.
- Hvor langt er det til naboene? - 3, 10 og 5 kilometer.
Se på dette.
Det snør.
- Går det bra? - Jeg er sulten.
- Er du sulten? - Jeg har mat her.
- Velkommen. - Oppvarming?
En elendig vedkomfyr. Vi bruker peisen i stedet.
Opp med humøret. Dere er i trygghet.
Vil du velge soverom? Kom igjen.
Hva nå?
Dere blir her. De patruljerer området ved grensen.
Det er ikke trygt for kvinner.
- Har du skutt før? - Ja, på college.
Ok.
En revolver er ganske enkel.
Sving ut tønna. Den bør ikke rotere.
Man løser ut kulene og setter i seks nye.
Spenn hanen. Avfyr.
- Er det forstått? - Ja.
Jeg ordner pass i Canada og skynder meg tilbake.
Vi trenger ikke pass. Vi har visum.
Amerikanske pass hjelper ikke lenger.
- Skal vi bare vente her? - Ja. Jeg kommer tilbake.
Så får vi dere trygt fram til det magiske landet i nord.
Stans! Ikke gjør det!
- Hvor er de andre? - Hva?
- Enheten din! - Nei, jeg er ingen vokter.
- Trekk unna. - En sykebil krasjet like ved.
Vokteren døde. Jeg tok jakken hans.
Var du med i sykebilen? Hva skjedde?
De skjøt meg, så tok de min kone og datter.
Jeg ville finne tilbake til dem. Jakken skulle bare holde meg varm.
Jeg får se på såret.
Nei, nei!
- Du kommer til å forblø. - Dra til helvete.
- Pokker. - Jakken er ikke hans.
Vi har drivstoff og ammunisjon, men patruljene kommer snart.
Gi meg en hånd med ham. Så drar vi.
Du må slutte å ta med løsgjengere.
Jeg burde ha sluttet med det før jeg traff deg.
Vi fant én til. Vokterne skjøt ham.
Vi må legge ham ned.
- Vi tar hånd om deg. - Nei, jeg kan ikke dra.
Vi har vært her for lenge. Fort deg.
Rens det. Trykk på såret.
Ok, ok.
- Kjør sørover i 15 klikk, Lila. - Det betyr miles.
Kilometer. Vi må snike oss fram til kysten.
Helvete!
Ok.
Du får et stort arr å snakke om.
- Jeg heter Zoe. - Zoe. Mitt navn er Luke.
Antibiotika. Såret var skittent.
Du gis drypp til Canada ellers får du septisk sjokk.
- Nei, jeg skal... - Vi må stikke fra vokterne.
Du trenger medisiner og hvile først.
Knytt neven.
Slapp av.
Hvem er dere?
En militærunge, to løsgjengere, en homse og en nonne.
Beklager banningen.
Gud har viktigere ting å tenke på.
- Christine. Lila. Peter. - Hei.
Hva heter hun?
Ukjent. Hun har ikke sagt noe. Nå må du hvile.
- Vil du ha blåbær? - Nei, sjokoladebiter.
- Til frokost? - Jeg får det av pappa.
- Ok. Vil du røre? - Ja.
- Oi! - Det holder.
- Vil du ikke ha litt til? - Jo.
Se på den teknikken.
Hvem lærte deg det?
- Ingen, jeg bare... - Du fant på det selv?
Jeg følger med.
- Nå ser han ikke. - Litt til.
- Hva driver dere med? - Ingenting! Ikke bry deg.
Vi gjør ikke noe her!
Ingenting? Hva gjør dere nå?
Få se på tungen din.
Det er tomt for sirup.
- Fordi du spiser pannekaker hver dag. - Jeg vil sette rekord.
- Vil du gjøre det? - Ja.
Jeg holder den her.
- Dette er pannekaken min. - Ok.
Å, det er så mye sjokolade.
Denne er min.
Du er trygg her.
- Hvorfor fikk hun anfallet? - Jeg vet ikke.
Hva er det som skjer?
Det går bra.
Zoe var stasjonert i Sør-Carolina.
Det gikk rykter om et treningsanlegg.
- For hva da? - De angrep etter at D.C. falt.
En high school i Rockdale.
De fant henne med 50 kvinner der.
De hadde mistet barna.
Zoe fikk henne ut, men bare henne.
Vokterne ville ikke slippe kvinnene.
De så etter fruktbare kvinner.
De samlet dem inn.
- Sånn er det å være proff. - Pappa viser seg fram.
Vi får se om den når isen.
Få den til isen!
- Is, is, is! - Skal jeg få den til isen! Kom igjen!
To på rad!
- Pokker. - Blaze! Rolig!
Beklager, han er snill. Sitt.
- Jeg trodde ikke at det var noen her. - Det er stille her ute.
Hei, Jeg heter Joe.
- Hyggelig å treffe deg. - Det er ganske kaldt.
- Vi burde gå inn. - Du er kald.
- Du sa "pokker". - Ja, jeg gjorde det.
Nå skapte jeg problemer for deg. Hold dere varme.
Kom igjen, Blaze.
- Ha en fin dag. - Takk.
Vi må stikke. Forsiktig.
- Er vi på vei nordover? - Canada ligger der.
Nei, jeg må forlate dere.
Jeg må dra tilbake til Boston.
Du ble skutt.
Nei... Stans bussen!
Du blir tatt innen Massachusetts.
Stans den forbanna bussen!
- Jeg går av her. - Nei. Sett deg ned!
Helsike.
Vi kjører til kysten.
Kanskje vi kan ta en båt til Marblehead.
Takk.
- Jeg startet bilen. Hvor er hun? - På badet. Et siste forsøk.
Hva er det?
Whitford ga meg en revolver.
- Herregud, kan du bruke den? - Jeg kan legge i patroner.
Vi må være klare for alt, June.
- Vis meg hvordan man gjør det. - Ok, ta en kule.
Man åpner den slik og legger i seks stykker.
Lukk den, spenn hanen og avfyr.
Den åpnes her. Så lukker jeg den...
- Stans! - Vent nå. Jeg er en venn.
- Ikke rør deg! - Rolig.
Dere er fra Boston. De leter etter dere.
Vi drar nå.
De vet hva dere kjører. Hold dere unna hovedveien.
- Burde vi vente på Whitford? - Jeg vet ikke.
Nei, han er død.
De fikk tak i ham og hengte ham.
En raring, men jeg likte ham. Kan du senke våpenet?
- Det er greit. - Patruljene er over alt.
Dere kan ta Campbell Pond Road.
Klarer dere å passere Jackman, så vil en kar treffe dere på grensen.
- Takk. - Takk.
Ingen årsak. Dette er for jævlig.
Kom igjen.
Må Herren rettlede deg og føre deg til June og Hannah.
Han har ikke glemt dere.
Takk.
Besøk meg om du er i Boston.
- Jeg klarer det. - Sikker?
Du kan få skyss i Cutler, 15 kilometer herfra.
Lykke til. Båten går når det har blitt mørkt.
Bryggen vår ligger like ved, dersom du ombestemmer seg.
Jeg må vise deg noe.
Byen gjorde motstand.
De gjemte fruktbare kvinner her.
Vokterne drepte alle sammen.
Man ser dette overalt.
Dette skjer om man gjør motstand.
- Jeg har ikke noe valg. - Myndighetene har folk i Canada.
- Kanskje de kan få dem ut. - Nei, jeg vil ikke...
Drar du tilbake, så dør du.
Du dør, og de vil være alene.
- Han blir med oss. - Klokt.
Jeg kastet bort en god bønn på deg.
Kom igjen. Gilead bruker droner.
Det går raskt til New Brunswick. Nå går vi om bord.
Dere betalte for fem, ikke seks. Hvem blir igjen her?
- Alle skal bli med. - Nei, det fungerer ikke sånn.
Ok.
Dette er morfin og Percocet.
En god begynnelse. Hva mer?
- Ikke vær en jævel. - Sånn er kapitalismen.
Det er bra. Kom igjen!
- Nå drar vi. - Løsne tauet!
Hold deg i meg.
- Kjør! - Vi må dra!
Vi må komme oss vekk!
Legg deg ned!
Bli liggende! Dette går bra.
Bli liggende. Dette går bra.
Te. De har ikke mer kaffe.
Rolig nå. Jeg står ikke for rasjoneringen.
Ingen årsak.
Det er en fin dag, ikke sant?
De har fått tilbake strømmen i leiligheten.
Men det betyr ikke at du får være inne hele dagen.
Alvorlig talt.
Fint, ikke sant?
Hallo?
Kan du møte miss Tapping i dag?
- Luke Bankole? - Ja.
- Ms. Tapping? - Kall meg Rachel.
Ordner du kaffe, Ava? Kom inn.
Jeg tror at...
Takk for at du tar meg imot.
Du ser nok etter en high school.
Om jeg ville skjule flere hundre mennesker...
Luke.
Kjenner du en June Osborne?
Hun er 31, blond, blåøyd, fra Boston.
- Det er min kone. - Vi antok det.
Denne er til deg.
- Hvor kommer dette fra? - En meksikansk statsansatt.
Det er ikke så mye. De hadde kort tid på seg.
- Når da? - For tre uker siden.
- Så hun lever? - Ja, vi tror det.
- Får jeg ta en liten pause? - Ja, selvfølgelig.
Jeg elsker deg...
...så høyt.
Redd Hannah.
Tekst: Thomas Fagerlid www.sdimedia.com