Koliko ponujate? Začnimo dražbo. 20, 25, 25 $? Tako, 35 … 40$!
Ja! –To je to, 40 $. Naj slišim 45. 45, kdorkoli?
Ja! –Tako, 45. Hvala, lepo od tebe. Dobra pričeska.
Naj slišim 50. Ponudi kdo 50? 55, 55 … 50 prvič,
50 drugič.
Svinja prodana za 50 $!
O, ja, gospod, dobili ste lep kos svinjine.
Specite jo z malo čebule in gobami.
Družba, kmalu bomo sadili. Gotovo boste vpregli osle, vole, mezge
in letos dobro zaorali.
Ja, seveda. –Toda nocoj bi vam pokazal nekaj posebnega.
To je novi predmet na "Bemusovi potujoči dražbi". Dragocen je,
toda nekaj takega lahko spremeni vaš svet. O, ja!
Precej vam lahko olajša.
Težava z mezgom ali konjem je, da sta močna, ampak zelo neumna.
Nočem biti rit, Shank! –Utihni, Ollie!
Vidite?
Moč? Ja. Možgani? Niti ne.
Pa če bi lahko imeli oboje?
Pripeljite jih, fantje!
Poglej to.
Gospodje, to so konjesloni.
Poglejte te močne hrbte, te noge …
Precej močnejši so od vsakega mezga ali vola. Najboljše pa je to.
Kako ti je ime, mali?
Vprašal sem, kako ti je ime, sinko.
Mo … Mosley.
Govori!
Vidite?
Zelo razločno.
Zdaj pa pomislite, kaj vse lahko …
Žival, močnejša od te, ki zdaj vleče vaš plug … –Mama, kaj se dogaja?
Vendar lahko misli in morda lahko poskrbi za opravila na farmi. –Mama?
Veste, s konjeslonom lahko ravnate kot z živaljo,
a nanj računate kot na človeka. Nanje so nori vsi
južno od Enocha, stari Bemus pa jih ima za vas samo danes!
Malo mi je pomagal neki prijatelj.
Začnemo dražbo z malim za 300 $? Kdo da 300? –Jaz!
Imamo 300 $, zdaj pa 325! Kdo da 325? –Tukaj! –Tako, 325!
Kdo da 350 za vse te mišice in možgane? –Mama, kaj se dogaja?
Dajmo! Govori! 375! –Mama?
Tako, 600 $.
Tu je 700! Naj slišim 800! Tako, 800 prvič …
Drugič …
Prodano gospodu za 800 $!
Tako, 45! Hvala, sinko.
Mama!
25 let pozneje …
Očka …
Lep dan želim, Mosley.
Se vidiva pozneje.
Piščanček, pridi!
DrSi predstavlja MOSLEY
Dobro jutro, gospod.
Pojdite po moji sledi v prahu!
Kdo je priden piščanček? Ti si priden piščanček.
Na svojo stran sedeža! –Saj sem!
Zakaj pa imaš nogo ob moji? –Stran! –Shank! Ollie! Da ne bom ustavil!
Nisi prijazen.
Poglejta starega samotarja.
Koliko časa je že tu, Bemus?
Odkar je ostal brez Edne.
Dame, gospodje in mularija, tu je "Bemusova potujoča lekarna"!
Imamo najboljša olja, masti, eliksirje in druga zdravila.
Bemus?
Imaš seme, ki sem ga naročil? –Ja, a od semen se ne živi, težki časi so.
Če imaš pol minute časa, bi ti prodal kakšen izdelek.
Mojbog, sinko, poglej se!
Poln si ugrizov bolh.
Gotovo to strašno srbi. –Praskaš se in praskaš do krvi.
Kaj bi lahko storili?
Sploh obstaja upanje za delovnega človeka?
Zato potrebuješ Bemusovo mast!
Hej, Turpin. Dolgo se nisva videla. Kako je z nogo?
Živjo, Mosley. Malo me dajejo krči, a se bom že znašel.
Očka, očka! Lahko zdaj gremo? Lahko? Gremo! Čas je!
Oprosti. Ne bom več, obljubim.
Živjo, Rue. –G. Turpin, uganite, kaj sem danes našel.
V grapi je jama.
Kaj? –V grapi je! V jami!
Videl sem tobogan in … Ojej!
Spustil sem se in …
Rue, ne zdaj. –Greva, Rue. Očka dela.
Cene samo padajo! Naj me raje kdo zapre!
Dobro, Bemus. Nisi prišel samo prodat mast. Zakaj si tu?
Dobro, dobro …
Zaradi njega sem prišel.
Mali je pripravljen za dražbo. Dovolj velik je že … Približno.
Ne, zdaj ne. –Daj!
Dobro bomo zaslužili. –Ne.
Je to zahvala za moje prijateljstvo? –Noter, Rue.
Neverjetno!
Začeti moraš razmišljati kot poslovnež, Simon.
Veš, kaj? Na tvojem mestu bi uporabil tudi Polje beračev.
Na hitro nekaj posadi in ga prijavi kot svoje,
preden se sem preseli preveč meščanov, Simon. –Ne.
Ne vem, kako bi našel čas za to.
Čas? Kaj? Samo čas imaš! –To polje ni dobro. –Mosley, ne!
To boš dobil, če ne … –Gospod?
Oprostite, nisem hotel motiti.
Z razlogom ni na tistem polju nihče ničesar sadil.
Polno je korenin in kamenja.
Kaj je to? Zdaj poslušaš nasvete svojih živali?
Nihče te ni nič vprašal, Mosley.
Kako si, očka? –Pridi, Rue.
Mosley?
Pridi, hitro. Mladič se premika.
Ojej! Živahen je, kaj? –On? Morda je ona.
Morda, vendar imam nekakšen občutek glede tega. –Občutek?
Dobro, toda nazadnje si se motil. –Res? Nisem rekel, da bo fant?
Ne, rekel si, da bo punčka. –Res?
Stolp pada!
No, dobila sva fanta.
Ves dan sem komaj čakal to.
Očka, lahko zdaj greva? Daj, greva!
Veliki … –Kam?
V moje skrivališče v grapo. –Morda kakšen drug dan.
Pozno je, utrujen sem. –Mosley, to bi moral videti.
Kaj? –To skrivališče.
Zdaj? –Ja.
Zakaj? –To zveni …
Drugače.
Zveni drugače?
Vse me boli, zaspal bi. Če bom jutri oral tisto polje,
bi se rad vsaj naspal. –Očka, veš, kaj bi storil, če bi imel roke?
Kaj si rekel? –Kaj bi storil, če bi imel roke?
Roke? –Kot Simon.
Rue, o čem govoriš?
Mosley, to bi moral videti.
Semkaj, očka, še malo! –Dobro, že grem.
Kresničke! Super, vrnile ste se! Zdaj se ne bova izgubila v temi.
Čakaj! Počasi. –Sem, očka, še malo!
Kresničke, rad vas imam! Tako srečne ste, rad vas imam!
Tvoja mama ve, kako daleč greš, ko …
Pa je šel.
Tu spodaj, očka, tu spodaj! Zabavno je! –Dobro, že grem!
Samo malo.
Očka!
Živjo, očka.
Dobro, Rue, kje sva? Nisem hotel iti tako daleč. –Pridi!
Še malo! Juhu! –Rue!
Ne, ne …
Rue!
Rue! –Tu spodaj, očka! Zabavno je! –Miruj, prihajam …
Mojbog, kaj …
Kaj je to? –Moje novo skrivališče.
Nekdo je celo risal po stenah.
To so konjesloni, tako kot mi, samo z rokami.
Hodijo pokonci, nimajo ukrivljenih hrbtov.
In roke imajo.
Zelo visoki so. –In roke imajo.
In roke imajo.
Poglej! Ta igra na flavto!
Ta pa kadi pipo!
Rue, kako daleč to vodi? –Pridi, pokazal ti bom.
Si že šel sem? –Ne, kresničke nočejo z mano. V temi je strašno.
Očka, oni obstajajo ali si jih je kdo izmislil?
Živjo, Mosley.
Spet si gledal moje risbe.
Nekoč mi je šlo bolje.
Manj ko imam zob, težje držim kredo.
Kaj so to, g. Turpin?
To, kar smo bili mi nekoč.
Nekoč sta obstajali dve veliki družini konjeslonov.
Ena je pobegnila na sever pred hudobijami ljudi,
druga pa je ostala.
Smo potomci tistih, ki so ostali. Sčasoma smo se pod zatiranjem ljudi
spremenili.
Rok nismo več potrebovali, le še močan hrbet, ukrivljen za delo.
Zakaj niso prišli po nas? –Ne vedo, da smo tu.
Mislili so, da so oni zadnji konjesloni na svetu,
nekateri pa verjamejo, da se bodo nekega dne vrnili,
da bodo prišli čez polja in nas, 3 m visoki in z ogromnimi rokami, rešili.
Čas je za delo, bedne živali.
Ne, ne obstajajo.
Samo krut kanček upanja so.
Pridi, Rue, greva domov.
Toda, očka … –Pozno je že, sin. Morava nazaj.
Ja, gospod.
Lahko noč, Rue.
Očka, veš, kaj bi jaz storil, če bi imel roke?
Ne. Kaj bi storil?
In? Si jo videl?
To je jama, Bera. –Ni samo jama, Mosley, dokaz je.
Dokaz, da Pokončni res obstajajo. Morda nekje živijo,
s pomočjo jame jih morda najdemo. –Pokončni so pravljica.
Te ne zanima, kam vodi jama? –Ne …
Jutri moram delati.
Nisva rekla, da Rueju ne bova omenjala Pokončnih?
Ničesar mu nisem rekla, v jami jih je našel.
Boljše cene ne boš dobil. –Vem za najmanj štiri kmetovalce,
ki iščejo mladega, kot je Rue.
Eno leto je starejši, kot je bil Mosley, ko sem ga prodal tebi.
Ne razmišljaš kot poslovnež, Simon.
Dobro, Bemus.
Ko bomo dobili novega mladiča, lahko vzameš Rueja.
To! Živeli!
Mosley, prosim, naredi kaj.
Bom. Jutri bom govoril s Simonom. Mislim … –Govoril?
Slišal si jih. Lahko greš, vse izveš in se vrneš.
Kam? V jamo? Ne, ne grem nazaj lovit pravljico. –Jaz bi šla.
Ampak ne morem.
Ti bi šla? –Bi.
Bera … –Tekla bi in ne bi se ustavila, dokler jih ne bi našla.
Mosley …
Če ne boš izkoristil te priložnosti …
Daj, Mosley! Potegni!
Daj, potegni!
Potegni!
Neumna žival! Daj!
"Kako si velik! Plesal bi v vsej slavi, ki jo vidim …"
Malo nižje me popraskaj.
Dobro.
G. Turpin? –Dobro jutro, Rue. –Veste, kaj bi storil, če bi imel roke? –Kaj?
Roke! Veste, kaj bi storil?
Mojbog! Uredita ta nered. Prodajati moramo masti.
Potegni!
Kaj se dogaja?
To polje je slabo, ne?
To je rekel njegov konjeslon. –Dovolj neumnosti! Natovorita voz! Gremo!
Potegni!
Mosley!
Bemus!
Prihaja sem? –Prihaja, Bemus.
Bemus! –Torej …
Čakaj malo, Simon. Nisem rekel, da bo lahko.
Plug se je zlomil. –Kaj se je zlomilo?
Rezilo? –Očka … –Ne, bedak. Ne rezilo, rogovile.
To dobim v zahvalo! Natovorim voz, pridem sem … –Pa ne hodi!
Tekla bi in ne bi se ustavila, dokler jih ne bi našla.
Kaj … Kaj počne?
Očka! –Rue …
Nazaj v jamo grem. –Boš poiskal Pokončne?
Ja, ti pa moraš ostati tu, Rue. Kot očka moraš biti, dokler me ne bo.
Poskrbeti moraš torej za mamo in vse postoriti. Bo šlo?
Bom, očka.
Rue, povej mami, da je imela prav. O vsem.
Samo pogovarja se z mladičem. –Ne, ne.
Nekaj se dogaja.
Mosley?
Mosley!
Daj, mali! Teci!
Teci!
Juhu!
Teci! Teci! –Mosley!
Mosley!
Mama!
Daj!
Presneti konj! –Dajmo, na juriš! –Prihajam, Shank!
Mosley!
Daj!
Toliko let sva bila skupaj.
Ne počni tega, Mosley.
Op … Opr … Opros …
Hodil bom 3 km okrog tvoje farme, če bo treba. Šel bom v mesto in nazaj,
da te ne bom gledal.
Kot bi imel pečenko med ušesi. –Mosley!
Očitno ga ni tu,
ti pa moraš ostati miren. Ni čas za izpad.
Kam je šel?
Ne vem.
Nocoj bom zaklenil vrata.
Mama, je očka v težavah?
Veš, ob vsem tem sem se nečesa domislil. –Domislil?
Domislil? –Daj, Simon, ne kujaj se. –Poberi se z moje farme!
Kaj? Simon! –Takoj se poberi! –Poslušaj me za trenutek, prav?
Za manjše nadomestilo ti lahko zagotovim vrnitev tvoje živali.
Če je ne dobiš nazaj, ne plačaš ničesar!
Nimaš kaj izgubiti!
Vse sva natovorila, Bermus. Prosim te, pojdimo.
Gremo, toda jutri se bomo vrnili.
Zakaj? –Po Warfielda gremo. –Warfielda?
Resno? –O, ja.
Resen sem kot infarkt.
"Daj mi ljubezen in pecivo, pa ti bom zvest in iskren!" Daj, Turpin!
"Toda tretji prašiček je …"
Je to Bemus? –Ja.
Ven iz mojega mesta! –Mir, mir … –Bemus, zdaj boš videl! –Mir!
Sram bi me bilo dramatizirati zaradi kreme za obraz.
Ne deluje, Bemus, sploh ne.
Znanstvenik sem, gospa, ne pa čarovnik.
Namazal sem si bradavico na glavi z Bemusovo mastjo, pa poglej zdaj!
Obrni to drugam, prosim.
Je notri?
Pravkar je opravil eno nalogo, Bemus.
Še eno imam zanj.
Ne, ne … Ne … Ne hodi.
Ne … Ne …
Ne, ne … Ne … Ne hodi …
Ne hodi, prosim te, ne hodi …
Si v redu?
Ne hodi! –Kaj? O čem govoriš?
Severno od mesta so vrtače.
Našel sem jame. –Kaj?
Jame! Z risbami Pokončnih! –Pokončnih?
Ne … Ne hodi! To je … To je past!
Pripeljali smo ga! –Pripeljali smo ga, Simon!
Očka?
Velikega smo pripeljali do doma!
Sem ti rekel, da ti bom vrnil žival. Najboljši je.
To je Warfield.
Slednik in lovec je. Lovi konjeslone, pa če pobegnejo še tako daleč.
Plačam 350.
Ime mu je Mosley in hočem ga nepoškodovanega.
Razumeš?
Te ne zanima, v katero smer je šel?
Rue? Rue!
Rue! Rue!
Poglej to! –Rue!
Ne! Jaz grem ponj.
Pustite me! Pustite me!
Pustite me!
Rue … –G. Turpin, kaj bo naredil mojemu očetu?
Ne vem,
toda takoj te morava spraviti nazaj domov, prav?
Zdaj pa me poslušaj.
Moraš misliti na mamo.
Kmalu bo dobila mladiča. Močan moraš biti zanjo.
Veš … Pravijo, da, poleg tega, da lovi pobegle,
postavlja tudi pasti zanje. –Pasti?
Kje? –Ne vem,
hočem pa biti zraven.
Poglej to!
Greva! –Ne vem, Shank! –Ollie, greva!
Torej …
Vseeno ne obstajajo?
Nazaj k Simonu greš, še prej pa …
Hočem spominek.
Poglej tega!
Poglej to! Kaj je to?
Kdo bi si mislil, da je tu spodaj to? Konjeslon, ki hodi kot ljudje.
Kot iz kakšne uspavanke.
Shank, poberiva se. Tu mi ni všeč.
Česa se bojiš, Ollie? Da bo eden od njih skočil in te zgrabil?
Nehaj, Shank! To ni smešno!
Presneto! Warfield je gotovo to naslikal, da bi privabil konjeslone.
Ni se mi zdel umetniški tip.
Zdaj sva ga razkrinkala. Moral bo razdeliti nagrado.
Ne, Shank! Ne!
Ne, ne …
Ne, Shank!
Ne!
Ne, prosim!
Brez skrbi, Simon, ne bom dolgo tu. Le dokler se Warfield ne vrne
in dobim desetino. –Ne smeš me več tako strašiti, Rue.
Samo hotel sem ga malo ustaviti. –Ne morem za tabo. Mladič raste.
Toda lahko sem pogumen, mama! –Rue …
Zdaj je bolje.
Rue, povedala ti bom, kdaj boš moral biti pogumen, prav?
Toda zdaj boš dobil mlajšega brata ali sestro.
Ne pozabi, kot očka moraš biti, dokler se on ne vrne.
Prav?
Prav, mama.
Gailin!
Kaj?
Gailin! –To … Ti si kriv za to.
Tu nekje je. Ni mogel priti daleč. –Ne bi ga smel pustiti.
Nisem ga, Warnie. Samo oči sem počival. –Počival si oči?
Torej si spal na dolžnosti. –Nisem!
Obstajajo! Res obstajajo.
Ne morem verjeti.
Poglej mladička!
Si ti Pokončni? Vas je več? Obstaja pravo mesto, kot govorijo,
s pravimi Pokončnimi, kot si ti? –Ta mladič je okrogel.
Kam je izginil?
Slišiš?
Tam v …
Stran z njega, ti …
Oprostite! –Stran z njega!
Oprostite … –Kaj si ti? –Jaz sem … Mosley.
Konjeslon je! –Ni! Nazaj! –Nočem težav! Samo …
Kaj počneš tu? Kdo si? –Mosley … –Nazaj!
Ste Pokončni? Kot iz zgodb! Morate mi pomagati. Zapustil sem družino …
Samec je, Warnie! –Kaj? Daj! –Zakaj si gol? –Gol?
Jaz … Jaz … –Vstani! –Saj stojim! –Čakaj! –Vstani! –Warnie …
Vstani! –Warnie …
Stoji.
Dobro, torej …
Zdaj bi se verjetno morala predstaviti. Jaz sem Warnie,
to pa je Deaver, moj brat. –Živjo! –Sva starešini te skupnosti.
Kdo pa je to?
To je Gailin.
Opravičujeva se v njegovem imenu- Um mu več ne služi kot nekoč.
Ja, en sendvič proč je od piknika. –Kaj počne?
Mislim, da se pogovarja s tisto risbo.
Verjetno misli, da je to njegov sorodnik.
Gailin je zadnji preostali, edini, ki se spomni življenja tu
iz časov pred migracijo.
Nismo vedeli, da so tu še kakšni konjesloni.
So vsi takšni kot ti? –Kot jaz?
Štiri noge, brez rok … To je gotovo nerodno. –Ja.
Za nekatere ni.
Za mojega gospodarja. –Človeka?
Zaradi ljudi so naši predniki pred stoletji pobegnili od tu.
Zakaj pa ste se vrnili?
Stari Gailin.
Z Deaverjem sva že v letih, Gailin pa je starejši od obeh.
Njegov um odpoveduje. –Mislim, da nas sliši.
Toda senilnost mu je nekako podarila nenavadno moč.
Ima vizije. –Vizije? –Ja, običajno nepomembne, a vseeno fantastične.
Tokrat je sanjal kresničke. –Kresničke? –Ja.
Vodile so ga nazaj sem.
Sprva nismo vedeli, zakaj. –Jaz vem.
To ni naključje, tudi mene so vodile sem kresničke. –Kaj? –Ja! –Kresničke?
Od malega vem za dve družini konjeslonov.
Ena je pobegnila pred ljudmi … –Druga pa izumrla. –Ne.
Ko so vaši predniki odšli, so naši ostali in upognili hrbet za delo.
Neverjetno. –Razumeta? Naše srečanje je izpolnitev preroštva.
Pokončni nas bodo rešili. –Samo malo! –Vrnili se bomo v vaše mesto
po vašo vojsko. –Našo vojsko.
Mosley! Ni tako preprosto. Veš, v Kinesarethu … –Ne.
Ne, Deaver.
Morda lahko pomagamo Mosleyju.
Lahko? –Lahko.
Dobro, čas je, da sem kot očka.
Ne.
Krasno.
To je neverjetno.
Ojej! Čakajte, fantje!
Roke?
Ko bi to lahko videl Rue. Vaša vojska se gotovo bori z rokami,
drži orožje in podobno. –Torej … –In stisne pesti in vse razbije.
Ja, marsikaj razbijejo s pestmi. –Veš, kaj je najbolje pri rokah?
Kaj? –Prsti!
Zakaj? –Roka brez prstov ni roka.
Vsak prst opravlja svojo nalogo.
Mezinec je bolj za okras. Ni ravno koristen, je pa luštkan.
To je prstanec.
Nanj daš lahko prstan. Bil bi kot kralj. "Pozdravljeni, podaniki!"
Naslednja dva sta najpomembnejša. Sodelujeta z g. Palcem. Poglej ga!
Poglej g. Palca!
"Kje sta moja delavca? –Tu sva."
Ti trije sodelujejo in delajo prave čudeže.
Kakšne? –Ja, kakšne? Umiram od pričakovanja.
Recimo, morda … Vrtanje po nosu!
Nisi si mogel kaj in moral si pokazati, kako nagnusen si!
104 leta je star, pa še vedno se vede kot mlajši brat. –Ni res. –Je.
S kljukami. –Nerealistično.
Ne verjemi mu, Mosley. Počel je že to, videl sem ga.
O, ja. Do vrha.
Do vrha. –Čakajte, da vas vidi Rue. Morate mu pokazati vrtanje po nosu.
To je lahko! Kaj praviš na to?
In poglej to.
Neverjetno. –Tleskanje! Ploskanje! Pokanje členkov! Vse je del paketa.
Pa če te srbi hrbet? –Srbi?
No, jaz bi …
Dober občutek. –Poskusil bi.
Popraskajmo, popraskajmo …
Tu spodaj?
Hvala, fanta.
Tega ni zame še nihče storil.
Izvoli, Gailin. –Ne, ne …
Očitno te ima Gailin raje kot palico, Mosley.
Imaš prijatelja. –Je v redu?
Bojim se, da je Gailin malo počasen. –Ne, v redu je. Z veseljem.
Poglej to.
Kaj? Jih lahko odstraniš? –Ne, vidiš? Samo trik je.
Kaj je to?
To je Veliki sadovnjak. Kinesareth je na drugi strani.
Torej bomo šli skozenj? –Ne. Obšli ga bomo. –Obšli?
Zaklet je. –Zaklet? Resno? –Ja.
Pravijo, da je tu nastal svet, natanko na tem mestu.
Hej se mu je zgodilo? –Velika korupcija.
Nastalo je prekletstvo in se od tu razširilo na vsa živa bitja.
Morda je celo upognilo hrbet tvojim prednikom, Mosley.
Zdaj ni tam ničesar, samo razsulo in ruševine. –In pošasti.
No, duh zagotovo. Varuje zadnje plodovito drevo v sadovnjaku.
Konjesloni gredo noter, a nikoli … –Ven. –Ne vrnejo se.
Hotel sem reči "ne vrnejo se". –Jaz pa "ven". –Samo malo.
Ti, ven! –Za mano, nekaj vidim.
Mislim, da to ni pametno. –"Pod sadovnjakom" ni "v njem", Warnie.
Morda bo duh za. –Zemljevid je slab. Morda je bila bližnjica …
Zakaj se na zamisli drugih odzoveš … –Fantje. –Ipso dypso facto …
Dovolj, Warnie! –Fantje, poslušajte. Mudi se mi. Potrebujem vašo vojsko,
če pa je to res bližnjica …
Dobro, dobro. Gremo spodaj.
Ampak previdno.
Deaver, ti pojdi prvi.
Si utrujen, Gailin? Moraš sesti?
Živjo. Ojej! Videti si resen.
Bi grozdje?
Nimam dobrega občutka. –Kakšnega pa si imel, ko si Mosleyju povedal
tisto neumnost? –Kaj? –Lagal si mu. –Nisem. –Nisi mu ne lagal.
Kaj to sploh pomeni?
Deževje dreves, si rekel? –Mislim, da se je tvoj kolega najedel kamnov.
Greva? –Čakal sem pravi trenutek da mu povem. –Zdaj lahko. –Pusti me!
Kaj? Nočeš tega? –Deaver!
Pravi: "Ne bi smeli priti sem."
Deaver! Si v redu?
Plezaj, Deaver! Plezaj!
Mosley, spravi Gailina od tam!
Daj! –Ja, ja … Že greva!
Gailin, moraš ven!
Semkaj!
Po kateri poti?
Gailin, morava iti!
Pridi!
Pohiti, Mosley! –Mosley, hitro!
Gotovo ni bližnjica.
Gailin!
To te bo spametovalo!
Lahko bi bila bližnjica. –Vedel si, da je notri nekaj zelo muhastega.
Res je muhasto. Dobro, ne skrbi za nas!
Gremo okrog!
Grozdje?
Dobro, umakniti se moraš za svojo varnost.
Majhen si in lahko utoneš, potem pa ne boš več puhast.
To.
Poskusiva še enkrat.
Vidiš, to je oko, palec pa je uho.
Poglej to! Poglej. To je … Kaj je to?
Še vedno ne vem, kaj gledam. –Tudi jaz ne vem, kaj je to.
Danes smo zapravili čas z bližnjico in maščevalnim duhom.
Čudno, da smo živi. –Vem, vem … Kdo bi pričakoval deževje dreves?
Nekdo je vedel.
Mosley?
Kaj je tu notri? –Kaj?
Aha … Ja …
Ne morem nehati misliti na Bero in Rueja.
Dolgo me že ni. Morda mislita, da se ne bom vrnil,
a se bo izplačalo, ne? Predstavljaj si Rueja, ko se bom vrnil z vojsko.
Nenadoma mi prija kolaček. –Kolački! –Bi kdo kolaček? –Ja!
Kolaček. –Čas je za kolačke! –Ja, mislim, da jih imam. Bo v redu?
Res sem lačen.
Mosley, povej nam kaj o otrocih. –Ja, o Rueju. –Rueju?
Mali je super, pustolovski, vse ga zanima. Kot številne otroke, ne?
Ja, ja, jasno.
Gotovo se prav zdaj mota nekje, kjer se ne bi smel.
Ne, ne, ne …
Vzemi še en kos torte.
Rue, kaj počneš zunaj tako pozno?
Pokončni! So to slike Pokončnih?
So.
Rue, kako ti veš za Pokončne?
Nekoč sem z očetom videl neke slike, a je rekel, da so lažne.
Potem pa jih je šel iskat, torej morda niso lažne.
Morda ne.
Nas bodo kdaj prišli rešit?
Nek stari verz poznam:
"Po poljih bodo nekega poletnega dne prišli Pokončni.
Pokonci stoječi in ogromnih rok, večjih od največjega človeka,
bodo ukinili jarem, verige in vrvi.
Naše muke tedaj bo konec."
Komaj čakam.
Gailin?
Warnie! Deaver!
Kaj je? –Poglejta.
Gailin! –Ah, gotovo je spet njegov hiperaktiven mehur.
Gailin!
Zbudi se! –Buden je, Deaver.
In morda ima vizijo. Poglejmo, kam gre.
Gailin, stoj!
Naprej ne gremo, Gailin. Čakaj malo.
Si v redu, Gailin? Sanjaš?
Čakaj. Zbudi se! Gailin, zbudi se! –Prosim te, čas je za bujenje!
Gailin, gremo nazaj!
Zbudi se! Budnica! –Gailin, prosim te! Nevarno je.
Ne stresaj ga tako. –Fantje? –Če ga ne stresaš … –Au!
Fantje! –Kaj je, kaj je?
Mislim, da bi morali biti tišje. –Zakaj? Kaj je?
Morda me lovec išče. –Kaj? Lovec? –Človeški lovec?
In ga vodimo v naše mesto? –Prej nisem omenil, ker … –Kdo.
Kdo je to?
Lovec.
Mosley, ostani z Gailinom!
Gailin, stoj!
Preusmeri pozornost. –Jaz? –Jaz bom napadel. Vse življenje nisi pozoren.
Poglej me, preusmerjam pozornost!
Kaj pa zdaj? Ujeti smo.
Verjemi, Mosley.
Kaj počneš?
Vodijo nas.
Kam? Je to kot deževje dreves?
Poglej me! Preusmerjam pozornost!
Ojej!
Poglej! Ne bi bil na svojem mestu! –Mosley, stoj!
Gremo, fanta! Pohitita!
Gremo!
Lahko bi malo shujšal.
Poglej! Poglej, Deaver!
Živ sem! Živ!
Mosley …
Poglej.
Je to to? Je to Kinesareth?
Poglej to! –Morda smo prvi leteči konjesloni.
Vsekakor je bolje kot pešačenje.
To niso bile običajne kresničke, Mosley. –Ne. –Kaj pa so?
Ne vem zagotovo.
Kako si torej vedel?
Moramo naprej.
Preprosto je videti, ko to vi delate, g. Turpin.
Rue, skrivnost je v držanju glave gor in gledanju naprej.
Tako? –To je to!
Tako težko je, toda tokrat nisem polil.
Sčasoma boš čedalje močnejši.
Zdaj ves čas spi. –Ja, ne bo več dolgo.
Kmalu boš imel brata ali sestro. Brez skrbi, tu bom, ko se skoti.
Warnie! Blizu smo, Warnie! Moramo mu povedati! –Smo tu? –Ja, toda …
Mosley! –Gailin! –Čakaj! –Zadovoljen? –Hotel sem povedati. –Prepozno je.
Mesto Pokončnih.
Bera, Rue, uspelo nam je.
Uspelo nam je!
Mosley!
To je fantastično!
Živjo! Me veseli!
Živjo!
Oprostite! Oprostite …
Konjesloni živijo v hišah?
Živjo, kako ste? Lepo vas je spoznati. In vas.
Živjo! Pozdravljeni, vsi!
Uspelo mi je!
Čakaj, čakaj … Čakaj malo. Kaj?
Kaj se tu dogaja?
Nemogoče je, da so to vsi. –Kaj je s tem mulcem?
Kje je vojska?
Mosley! Mosley! Oprostite.
Mosley!
Warnie, zakaj so vsi tako …
Stari?
Zelo mi je žal, Mosley.
Hotel sem ti povedati. –Si mi lagal?
Zakaj? Zakaj bi me spravili sem …
Samo zaradi tega? –Kinesareth ima svoje skrbi. –Ne bi rekel.
Umiramo, Mosley.
Umirate? –Ja. Nobenega mladiča ni bilo že več kot sto let.
Z Deaverjem sva najmlajša meščana. Kmalu nas ne bo več.
Toda izumrtje še ni najhujše. –O čem govoriš?
O devoluciji.
Prekletstvo tega sveta nas hoče ne le ubiti, temveč tudi upogniti,
da bi bili čedalje manj to, kar bi morali biti.
Poglej se, Mosley.
Hrbet imaš že upognjen, nimaš rok,
grozi pa ti izguba nečesa precej pomembnejšega, nečesa tu.
Vse življenje si menil, da si žival,
last nekega človeka,
vendar veš, da imaš v sebi nekaj plemenitega, vrednega boja.
Morali smo te pripeljati in morda skupaj … –Oprosti, ne morem ostati.
Družina me čaka in moram …
Moram domov.
Daj mi še en dan. Poročati moram kraljici.
Ozri se, Mosley. To so tvoji bratje in sestre.
Tudi mi smo tvoja družina.
Ne odpiši nas še.
Oprostita, ker motim, sporočilo imam zate, Bemus. –Povej.
Red hoče, da mu prodaš tistega starega konjeslona.
Za malto v Enochu ga potrebuje. –Takoj.
Skupaj bomo šli nazaj. Pridi, Turpin, nazaj gremo!
Kaj? Kaj misli s tem?
Mislim, da me je pravkar prodal.
Žal mi je, Rue. –Turp, daj! Gremo!
Ne moreš oditi! Ne moreš!
Ne pozabi. Bodi kot očka, dokler se ne vrne, prav?
Dobro, Turp, gremo.
V resnici je zelo točna žival.
G. Turpin, vse je res, mar ne?
Mislim, Pokončni …
Rue, če iskreno v srcu verjameš … –To ni dovolj, g. Turpin.
Mora biti resnično res,
ne samo v mojem srcu.
Dajmo! Daj, Turpin! Gremo!
Žal mi je, ne vem.
Ne vem, kaj je z Warfieldom, Simon, ampak se bom vrnil. Saj me poznaš.
Moram tja, kjer je zaslužek.
Se pa bom vrnil po tistega malega za dražbo!
Čas zanj je, Simon, oba bova dobro zaslužila! Saj me poznaš!
Gor in dol!
To je Sadovnjak.
Naši predniki so že zdavnaj tu postavili mesto in upali,
da bo sadovnjak nekega dne spet zacvetel.
Mosley …
Oh, Mosley,
ko bi vedela, da naši bratje onstran Slapov tako trpijo,
si ne bi dopustila toliko let tako propadati!
S tabo smo, Mosley.
Upali smo, da boste to rekli.
Izdelali smo meče!
Nekateri so precej ostri.
Mosley! Mosley!
Čakajte! Čakajte!
Čakajte!
Tega vam ne morem dopustiti, nikakor.
Mosley, mi to hočemo! –Ne morete! –Zakaj ne? –Warnie!
Warnie! Deaver! Hitro pridita!
Kaj pa zdaj? –Za mano! –To! Gremo naprej!
Kaj praviš na to bodalo?
Hitro, semkaj! Gremo.
Kaj bi rad, lovec?
Si prišel po Mosleyja, mar ne?
No, ne damo ti ga!
Poberi se. Takoj se poberi!
Gailin?
Gailin, ne!
Gailin?
Oh, Gailin … –Pomagajte mi.
Pomagajte mi ga spraviti od tu, dajte mi ga na hrbet!
Gremo! Dajmo ga!
Gailin?
Gailin, ne.
Vidiš …
Jih vidiš? –Kaj, Gailin?
Kresničke.
Odšel je.
Gailin …
V redu je, Deaver, v redu je.
Mosley, ne! Čakaj! –Dovolj je bežanja pred njim. –Skupaj ga bomo …
Ne, prestari ste, Warnie. Kos vam bo, to veš.
Misli na družino. –Saj mislim nanjo.
Na vse vas mislim.
Kresničke … –Kaj?
Spravil ga bom tja. –V Sadovnjak? –Mosley!
Veš, da tisto tam ne mara neznancev! Izgubil se boš ali umrl! –Noter!
Deaver, spravi jih na varno, prav?
Noter! –Deaver, kaj pa zdaj?
Dajmo! Hitro!
Tako.
Prihaja.
Bolje je, da gresta.
Mosley …
Od vseh konjeslonov, kar sem jih spoznal, si ti najbolj pokončen.
Pokončen? To je to!
Mosley, eden živi v drevesu, skritem v Sadovnjaku.
Če ga najdeš in poješ njegov sadež …
Kaj bi se zgodilo? –V tebi ne bi bilo več korupcije.
Ne pozabi pa, da duh Sadovnjaka odločno varuje svoj zaklad.
Kaj je? –Polna luna je.
Rue!
Rue, srček?
Nekaj je narobe.
Pojdi po Simona, prav?
Ne, mama! Ne! –Rue. –Ne morem! –Rue, poslušaj me!
Se spomniš, da sem ti rekla, da moraš biti pogumen, ko bo treba?
Zdaj moraš biti pogumen zame.
Pojdi, Rue, pojdi!
Bodi kot očka, bodi kot očka …
Simon?
G. Simon?
Moja mama ima težave z mladičem.
Bi me rad lovil?
No, pa me daj!
Lovi me!
Ojej.
Kresničke. –Misliš, da se me boš tu otresel?
Vseeno bi bilo, če bi vlekel še plug.
Noro!
Drevo?
Naslednje ne boš preživel. –Ne bo naslednje.
Družino imam.
Briga me.
Ne! Ne!
Sadovnjak ju je pogoltnil. –Ne …
Ne! –Deaver! –Danes ne bom izgubil še enega prijatelja! –Ne!
To si bil torej ti …
Ves čas.
Kresničke!
Verjemi, Mosley.
Kaj bi rad, Mosley?
Svobodo za mojo družino.
Mama?
Mama!
Vse bo v redu, mama.
Jaz bom v redu.
Vedno te bom imela rada, Rue.
In tvoj oče bi bil zelo ponosen nate.
Zdaj moram iti, Rosie.
Pazi na piščančka.
Najpomembneje pa je, da paziš na mamo.
Daj, mali. Z veseljem poslujem s tabo, Simon!
Ne bo ti žal!
"Gremo po cesti, neznano kam …"
Daj, mala.
Daj, greva naprej.
Kaj je, Bera? Premakni se!
Daj, premakni se!
Mosley?
Očka?
Mosley? –Simon, z družino bom odšel.
Če veš, kaj je dobro zate …
Simon …
Toda, Mosley …
Mosley, kaj …
Kaj se ti je zgodilo?
Našel sem jih, Bera.
Marsikaj sem našel. –Očka!
Rue!
Rue …
Rue, veš, kaj bi storil, če bi imel roke?
Očka …
Hej, ti!
Pridi, pridi.
Pridi.
Poglej se!
Punčka je. –Seveda je punčka.
Občutek si imel, da je fantek, torej je morala biti punčka.
Čakaj, nekaj imam za vas.
Presneto.
Bera …
Rue …
Veš, kaj je najbolje pri rokah?
Prsti.
Pridi, da ti pokažem.
Pridi.
Hej …
Prevod MEDIATRANSLATIONS
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija