www.titlovi.com
Prema istinitoj priči.
Do trenutka kad smo Stephen i ja maturirali 73-će,
pola Južne Afrike je bilo u plamenu.
Policija je pucala u crnu djecu kao u zečeve
dok je druga polovica pila pina colade na svojim plažama za bijelce.
Odrastanje pod Apartheidom
značilo je segregaciju ljudi po boji kože.
Kako su nam se oči otvorile, pred nama je stajala gola stvarnost Apartheida.
Rođen sam ovakav! Ne stidim se biti Saffer. Pitajte u očima Boga!
Ono što smo oduvijek prihvatali, sada smo odbijali.
Nismo htjeli život izgrađen na lažima i ravnodušnosti.
Željeli smo se pridružiti borbi
za demokratsku i slobodnu Južnu Afriku nebaziranu na rasnoj diskriminaciji.
Ali ako ne odustanemo od naših priviligovanih bjelačkih života
i uradimo nešto, naše riječi su beznačajne.
Ono što smo odlučili uraditi je najradikalnije od svega
i bez sumnje najeksplozivnije.
Pridružili smo se zabranjenom Afričkom Nacionalnom Kongresu...
...i vodili anti-Apartheid misije
zajedno s našim crnom i azijskom braćom i sestrama,
šireći vijesti da se za slobodu i ravnopravnost za sve rase
treba boriti po svaku cijenu. -Idemo! -Zar nećemo nadgledati?
Ne, Stephen, nemamo vremena za ovo, u redu? Hajde da samo...
Okružuju nas.
Hej, vi! Ostanite gdje jeste!
I cijena je bila veća nego što je iko od nas zamišljao.
Nabavila sam ti novac. Nemoj dopustiti da te uhvate s njim.
Dodaće ti još 12 godina robije. Nemoj da ulažeš žalbu. -Neću.
Neću moliti nekog fašističkog gada od sudije da nam se smiluje. -Daj mi.
Šta god da se desi unutra, ne odustaj. -Neću.
Idi. Volim te.
U redu.
Svi ustanite.
Republika Južna Afrika protiv Timothyja Jenkina i Stephena Leea.
Pohvala tužilaštvu. Vrlo dobro sastavljen slučaj.
Pronalazak 17 ručno izrađenih uređaja
za 26 odvojenih bombaških napada nije mala stvar.
Ali predočenje najopasnijih aspekata ANC ideologije...
..da su sve rase podjednake i sve ovakve stvari
je bila najjača strana vašeg slučaja.
Ako sam tačno shvatio,
otac jednog optuženog je istaknuti farmakolog,
a drugi je učenjak humanističke znanosti.
Ova država vas je odgojila.
Rodila vas je i opskrbila sve vaše ovozemaljske potrebe.
A ovako ste joj se odlučili odužiti?
Država Južna Afrika će vam sada reći cijenu koju ćete platiti zauzvrat.
Tako da, optuženi broj jedan i glavni tvorac bombi, Timothy Jenkin,
optuženi ste na zatvor od ukupno 12 god.
A optuženi broj dva, saučesnik, Stephen Lee,
Vi ste osuđeni na zatvor od ukupno 8 god.
Kazna će se služiti u političkom zatvoru Pretoria za bijelce.
Pa, to je to.
Ustanite svi.
Sjedi tu!
Sranje! Ne pucaj! Ne pucaj!
Popričajmo o ovome, u redu? Popričajmo. Pusti me da pobj...
Zavežite unutra! U redu?!
Kako je? -Kako je?
Napokon su bombaši s letcima ovdje. Poslije svih otmjenih trikova,
spali ste na iskakanje kroz prozor kao miševi? Hej!
Niko vas nije natjerao da izdate svoju zemlju i rasu!
Vi ste bijeli Mandela.
Najzaluđeniji ste od svih.
Van der Merwe!
Pročitaj! -"Nema olovaka, radija, novina. Nema političkih razgovora."
"Nema pošiljki većih od 15 x 10 cm koverte."
"Posjete jednom mjesečno, podvrgnuti pretresu."
"I nema nikakvih seksualnih aktivnosti"
"bilo gdje u prostorijama." -Ovdje! Stani na liniju.
Pređi preko linije. Otvorite vrata.
Pokret.
Do linije.
Nastavi.
Pokret.
Hajde, pokret!
Unutra.
39378.
Unutra.
Okreni se.
Pomjeri se!
U redu, picajzle! Svjetla se gase u 23, jutarnje zvono u 5, doručak u 7:30.
Volim kad su mi ćelije čiste kao suza.
Zapamtite to i živjećete dug i prosperitetan život.
Sada, potpuna tišina!
1. DAN
Odmakni se od vrata.
Najbolji prokleti san godinama. Mogao bi se navići na ovo. -Okret!
Idiote. -Idi. Hodaj. Hodaj!
U redu, momci, nastavite dalje. Nastavite dalje.
U redu, utišajte se. Neka bude tiho. -Hodaj. Hodaj.
Hajde.
Sjedi. -Hvala ti. -Ne sjedaj tamo.
Podijeljeni smo, prijatelju. Nose plave košulje s razlogom.
Osim ako ne želiš sjediti pored ubice.
Ne. Ovo je u redu.
Kitsone.
U redu, stišajte se.
Šta je to bilo?
Mogu li vam se pridružiti? Mogu li... -Molim te. -Čuli smo za vas dvojicu.
Mi smo čuli za tebe. -Da. Čast nam je. -Koliko godina?
Ja osam. On dvanaest. -Da, ali ne planiramo ostati toliko dugo.
Držite se tog bijesa.
Podsjeća vas da postoji drugi svijet van svega ovog.
Niko nije rekao da stanete. Mrdaj! -Smiri se. -A joj.
Dame, ovog ćemo zvati Bućkuriš.
Po jedan za svaki izljev, prijatelju.
Prokleti gadovi!
Hajde. Dovuci ovamo.
Dobar dečko.
Nešto vas sputava. Nosite nešto?
Vidi se da kako trčite imate barem
flašu piva i naočale dole. -Tuba za cigaru. 360 randa.
Skup ukus. Da vas provedem.
U slučaju ako se pitate, visoka je 20 stopa.
Bodljikava žica je ukucana tako da se zavuče pod kožu.
Reflektori. Uključeni od sumraka do zore.
Pokrivaju svaki inč dvorišta. Buri s puškama od zatvaranja do zore.
Najviše vole da buše rupe u vama.
A tuneli u bilo kojem pravcu
vode nazad na zatvorsko zemljište.
Osim toga zida. Pored javne je ceste.
Znao sam jednog tipa.
Bez obzira koliko se trudio, nije mogao izvući novac.
I sve se je inficiralo.
Želim reći da svi koji dođu misle
da će pobjeći do iduće sedmice.
Mi smo zatvorenici savjesti. Tako da je nama drugačije.
Ali mi smo ratni zatvorenici.
Sve je to isto. Imam skrovište. Čuvaću vam ga.
Izvucite ga prije nego što istrunete iznutra.
On ohladi svakog jadnika s planom.
Ne pričam s njim. -Znači bilo je pokušaja? -Neki pređu malo...
..neki malo više, ali niko nije izašao. -Uvijek postoji prvi put.
To i ja mislim. To nam je dužnost.
Nisam za ova sranja o "zatvoreniku savjesti".
Ako imate plan, pridružiću vam se. -Vrijeme! -Ćelija je betonska grobnica.
Jedini je izlaz kroz vrata. Recite kad budete imali nešto.
Nazad u ćelije!
Svaki zatvor ima svog doajena i za nas političke je bio Denis Goldberg.
Osuđen je na četiri doživotne kazne
zbog pokušaja da svrgne vladu Apartheida nasilnom revolucijom...
...u istom suđenju kao i Mandeli i Sisuluu.
Bio je povlašten.
23. DAN
Mnogo noći sam sjedio na krevetu i buljio u bravu.
U mislima sam pokušao sto ideja...
...i onda sam probao još sto.
Bila je tamo i buljila i ona u mene svake noći.
A onda mi je sinulo. Ne moraš znati sve.
Samo trebaš znati dovoljno. -Tiho!
Počneš s onim što znaš i ideš unazad.
Hej. Imamo nešto.
Nećemo raditi ništa što uključuje kopanje.
Ne. Napravićemo ključeve. -Šta? -Čekaj. Slušaj.
Izmjerio sam bravu s olovkom i papirom...
Hoćeš napraviti ključ s olovkom i papirom? -Ne. Od drveta.
Lud si. Slomiće se. -Neće ako ideš okomito.
Postoji razlog zašto se ključevi prave od metala.
Za sve postoji prvi put.
U redu.
Odakle ti drvo? -Iz radionice. -Pazite. Pazite.
Tri minute.
Nastavite dalje, momci.
Tišina.
Pogledaj ključeve kad dođe. Dobro pogledaj.
Ne, ne, ne! Jesi li poludio! O čemu pričaš?!
Šta je ovo? -Ništa, gdine. Nema tuče. Samo pričamo.
Nema baš puno mira i harmonije među bijelim Mandelama? Ne, ne.
Crnjo će.
Obojica ćete biti odvedeni u ćelije. Odmah! -To je smiješno.
Nije ništa uradio. -Hoćeš da se igraš s njim?
Onda budi miran! -Bućkurišu! Dovuci svoje crno debelo dupe ovamo!
Tiho! Utišajte se!
Budite tihi! -Ti počisti to!
Sljedeći! Produži dalje!
Sljedeći u redu!
U redu, sljedeći zatvorenik! Hajde, mrdni se!
U redu, sljedeći!
74. DAN
Raščistite!
Sranje! Koji idiot.
Stani!
Samo Lee. Svi ostali rasčišćavajte.
U red!
Ovamo!
Znaš, izgledaš veoma napeto, Jenkine. -Izvinite. -"Izvinite, gdine."
Izvinite, gdine.
Znači samo moramo napraviti stvarno kompleksan ključ... -Tišina.
...napraviti stvarno kompleksan ključ,
onda dohvatiti ključaonicu na drugoj strani
3 inča debelih vrata oklopljenih čelikom
do kojih uopšte nemamo pristupa?
Potpuno ludo. Obožavam to.
100. DAN
To!
To, to!
Ne, ne! Ne!
Time. Time, Time! -Neko dolazi. Brzo!
Ne, ne. Hajde, izađi. Izađi. Izlazi. -Time! Time!
Hajde!
Udario sam dječaka u školi.
Zašto?
Jer me je nazvao kopiletom i rekao da nemam tatu.
Ali to nije istina.
Žao mi je.
Šta sam uradio? -Zašto si ljut na mene, tata? -Nisam.
Nisam ljut uopšte. Ovo mi je najbolji dan u godini...
Što sam te vidio.
Mama kaže da kad te puste,
imaću bradu i 23 godine.
Da li je to istina? -Obećavam ti...
Neću biti ovdje još dugo.
Nazad! -Šta ti je? Plašiš ga!
Budi miran i nasloni se, ili ću zabraniti djecu.
Šta je vama, ljudi?! -U redu. Posjeta je okončana. Uvedi ženu.
U redu. Žao mi je. -Vodite ga odavde. Posjeta je gotova.
Dođi, Antoine! -Molim te. Ovo je manje od 30 min. Molim te.
Ne, molim te! -Hajde, Antoine. Brzo.
Šta se desilo s njenom vizom? -Opet su je odbili. Uložićemo žalbu.
Gotovo! Gotovo je! -Je li dobro? Je li dobro? Kako je?
Želi ti sretnu petu godišnjicu braka.
Dosta toga francuskog sranja. Izlazite! Odmah! Napolje! -Seli u Bordeaux.
Žao mi je. -Tata! -Žao mi je, Leonarde. -Tata! -Prestani vikati. -Tata! Tata!
Odmakni se! Hej! Hej!
17. Kreni!
142. DAN
15 sekundi.
Kako ti je sin?
U redu. Idemo opet.
Kreni!
Imao je lošu posjetu. -Da, čuo sam. A ti? Kako je tvoj otac?
Ne znam. Bolestan je.
Moramo izaći odavde.
Mislim da imam ideju.
Antoine mi je napravio zmaja.
Ima malo vreteno finog crnog konopca na sebi.
Mogu vezati ključ za oba kraja, prenijeti ga.
Eto ga.
Sviđa mi se ideja s koturom.
Ne. -Šta je?
Ako ga ne možeš okrenuti, potpuno je besmisleno.
Potpuno besmisleno? U redu.
Šta nas može odvesti odavde do ovdje?
A da imamo pristup tome u ćeliji. -Tačno. Zato je konopac pametna stvar.
Možemo je držati ovdje, a oni nikad neće tražiti... -Dobar dan, gdine.
O čemu pričate? -Ništa, gdine. Samo pričamo.
Čišćenje. Čista ćelija, čisto srce, gdine.
Valjda.
U redu, otišao je. -Koliko dugo je bio tu?
Da li nas je čuo? Da li je čuo išta? -Nismo rekli ništa inkriminirajuće.
U redu, ako nam bude postavljao pitanja,
pričali smo o... Pričali smo o konopcu.
Kako smo objesili metlu. To je to.
Zaboravi ćemo sve ostalo. -Čekaj, čekaj.
Da, da. Daj mi.
Da. O, da.
Ide... -Dohvatio si? -Ne baš. -Ima još?
O, ne.
Sranje!
Onda? -Vidite. Nisam spavao cijelu noć. -Ali uspio si?
Oboja vrata. -Stvarno?
Zaista si otvorio... Oboja vrata? -Da. Zaista jesam.
Predivno.
Smeće?
Fino. Nećemo uspjeti vidjeti kako cvjeta.
Ta ulica vani.
Koji vrag je ta buka?
Pazi.
Sranje.
Šta je radio ovdje? -Kupio je moj vrtni otpad, gdine.
Vidio sam to, kretenčino. Nije na dužnosti u vrtu.
Zašto je kupio od tebe? Zašto nije od njega?
Od sada čistiš sâm svoje sranje.
Da, gdine.
Kapetan je naredio strože kažnjavanje. Zato su svi
tako preplašeni. Zato prije nego bilo šta uradite,
pobrinite se da vas ne vide oni snajperisti.
Da. Rješavamo to. -Riješite pažljivo.
Ako ne uspijete, dobićete još 25 god, ako imate sreće.
Metak u glavu ako niste.
Snajperista na onoj stazi je potpuni psihopata.
Čuo sam da je upucao djecu u Joburg i da su ga poslali ovdje da se ohladi.
Paziću za vas, ali plan vam je osuđen na propast.
Nadam se da ćeš se jednog od ovih jutara probuditi i shvatiti to.
Mlad si i sviđaš mi se.
Ali sad si dio pokreta. Ono što radite utiče na sve.
Pa, pomozi nam.
Ako možemo otvoriti troja vrata, možemo i 20...
Ne znate ni koliko ih je. -Nije važno ako ih je 100.
Ako ima bravu, možemo napraviti ključ. -Šta je s ulicom vani?
Trebamo civilnu odjeću. Druge stvari. Smještaj.
Kako ćemo izaći iz zemlje? -Radimo na tome. Korak po korak.
Previše je nepoznanica! -Riješićemo ih.
Budite strpljivi. -Vi trebate biti strpljivi s nama.
Tražite strpljenje od drugih. Od mene ne. 20 godina sam ovdje!
Jednom godišnje mi daju 30 minuta.
30 minuta nasamo sa sinom.
Pokušavaju nas slomiti.
Nema više strpljenja Uzvraćamo udarac!
Nestabilan je. -Odlučio je. Šta je s vama?
Jeste li... -U redu, slušajte!
Svi smo na istoj strani.
206. DAN
U zatvoru ništa ne ostaje isto,
a opet ništa se ne mijenja.
Rutina je jedina stvar koja vremenu daje značenje.
Pa je koristiš. Koristiš sve.
Nađeš pukotine u njihovom oklopu
i iskorištavaš i do maksimuma, dan za danom.
I kroz te pukotine u jednoličnoj fusnoti zatvorskog života...
...pobjeda je izvojevana. tako pobjeđuješ fašiste,
činovima otpora, jednim za drugim.
Kitson. -Kako je? -Još si zadužen za filmski ormar?
Idem tamo večeras. -Kada ti daju ključ?
296. DAN
Tvoja narudžba.
Da, sad vidim jasno. -Mali gade.
Bućkuriš. Taj crni mali pacov s kojim si se družio.
Sjebali su ga prije tri dana.
Čuo sam da su ga morali dvaput objesiti. Grčio se je i slinio.
Oružana pljačka i dobije besplatnu edukaciju i zakonsku sahranu.
Više nego što su mu njegovi bezvrijedni domorodci ikad mogli pružiti.
Uživaj u naočalama.
Neću odustati.
Hajde, hajde. Ulazi, brzo.
Ne, ne, ne!
U redu.
Probaćemo. -Da, da. U redu.
Pažljivo da ne pukne.
Dosta je. Dosta je. -Čekaj. Čekaj!
Dosta je. Hajde. Hajde.
Za Boga miloga!
Ostavi. Ostavi. Hajde. Hajde, hajde!
Stani ispred ćelije.
Bolestan si, Jenkine? -Ne, kapetane.
Imaš li kakav problem sa sluhom? Infekciju ili nešto takvo?
Ne, kapetane.
Znači čuo si kako zvoni zvono. Zašto se nisi probudio?
Žao mi je, kapetane. -Žao ti je? To me je dirnulo u srce.
Da ti kažem nešto.
Kad danas popodne čuješ zvono za ručak i kad čuješ večeras zvono za večeru,
ostaćeš u ćeliji i neću ti dati hranu.
Kako to zvuči? -Užasno mi je žao, kapetane.
Sad ti je užasno žao, je li?
Pridružio si se bandi terorističkih prljavih crnih Rottweilera,
sažvakali su te i ispljunuli
i sada si zaglavio ovdje sa mnom!
A 20 god. iskustva na ovom poslu mi kaže
da si prespavao jer si umoran,
a umoran si jer nisi spavao. Zašto nisi spavao?
Pitao sam te nešto.
Žao mi je, kapetane. -"Žao mi je, kapetane. Žao mi je, kapetane"
Ne, ne, ne. Mogu da namirišem.
Žao mi je, kap... -Nikad više da nisi prespavao moje zvono!
Jesi li me sada čuo, Jenkine? -Da, kapetane. -To je dobro.
U redu, sada idi stani napolje. Hajde. Hajde.
Ne, stani tamo. Gledaj me kad ti govorim. -Molim te, to mi je sin.
Gledaj me kad ti govorim! Stani tamo!
Molim te... -Ne mrdaj! -Molim te, to mi je sin.
Dozvoljeno mi je da imam sliku. To mi je sin. Ne. Ne. Ne. Ne, ne, nemoj...
Ne diraj ih!
Ne diraj me! -Na koljena! -Ne, ne! Ne! -Samo ušuti!
Moje su! Moje su! Moje su! Moje su! Fašisti!
Fašisti! Moje su, fašisti! Ne diraj ih! Moje su!
Moje su! Moje su!
Ne radi to! Ne radi to! Moje su! Moje su! -Ušuti!
Moje su! Moje su! -Nema više ni ovog psećeg sranja unutra!
Hej! Jenkine! Ovamo! -Moje su! Moje su!
Nema više ovog psećeg sranja. Je li jasno? -Da, kapetane.
Nikad neću razumjeti zašto se okružujete
s ovim malim glupim slikama.
Čujem da si propustio posjetu. Je li tako? -Da, kapetane. Bolest.
Znači to su ti rekli?
Šta je ovo?
To je...
To je za slike, kapetane.
Koja potpuno glupa ideja.
Ti si baš mala domaćica, zar ne? Dosta.
Ima tu nešto.
Ima tu nešto i ja ću ga naći.
Počisti sada svoje smeće.
Još jedan?
U redu, idemo.
Zakopao sam živce najdublje što sam mogao.
Ali ono što je unutra mora da izađe.
I noćni napadi panike su postali sve okrutniji kako su dani odmicali.
A ipak svaka prepreka je predstavljala novi način gledanja na stvari.
Tako da je cijeli zatvor postao mjesto za skrivanje.
Police za knjige.
Pukotine u zidu. Korpe za veš ispunjene deterdžentom.
Postali su agenti slobode.
I kad se jedna vrata zatvore, druga se otvore.
Mnoga od njih s ključevima koje sam ja napravio.
Sloboda je vrlo jednostavna ideja.
Valjda se zato tako lako može izgubiti.
404. DAN
Dobro.
Ovdje ima malo truljenja. -Boli kad dodirnete pozadi.
Moraće doći u moju ambulantu. Moraće izaći vani.
Ne opet, prokletstvo!
Ostani!
Loggie! Električna vrata! Stojimo ovdje!
Loggie! Otvori vrata! Pritisni dugme!
Otvori prokleta vrata! Loggie! Probudi se!
Bravo!
Miči se! Sranje! Diži se, čovječe!
Tokom prethodnih nekoliko mjeseci, napravili smo 39 ključeva
za 15 vrata po zatvoru.
Išli smo iz naših ćelija kroz hodnik
niz stepenice i u administrativnu sekciju 404 dana bez detekcije.
Želimo podijeliti ovo s vama.
Zašto ne bi pošli s nama?
Sâm si rekao. Grade stražarski toranj vani.
Nije još operativan. -To ti misliš.
Slušajte, letati uokolo po ormarima
i preživljavati vani su dvije različite stvari.
Ne idemo s vama, jer se nema gdje otići.
Možemo otići u Mozambik, a odatle u Tanzaniju.
Ne slušate nas. -Dosta sam vas slušao.
Pokaži malo poštovanja! -Zašto? -Dosta je! Predlažem da od sada...
A svi znamo tvoju odluku da mašeš zastavom iza zatvorskih rešetaka.
Ne slažemo se. -Sada bi trebali da pratimo vas?
Pratite svoju savjest. -Jeste li vi moja savjest? -Da, ako moramo biti.
Bilo šta manje od bijega je pakt s đavolom.
Znate to! Jedno po jedno ova vlada sječe
u komadiće sve šta zastupamo i naša neaktivnost je saučesništvo!
Svakim danom koji provedemo ovdje, opravdavamo
režim. -Ali možda su svi bijeli Južnoafrikanci isti?
Samo pričate. Ne djelujete. -Hej, u redu! U redu!
Omalovažavajući kujin sine! Sjeti se s kime pričaš!
Znam tačno s kime pričam. -Je li? -Da, jeste!
Ne djelujemo? Reci to sranje Mandeli! Ili Sisuluu!
Ili bilo kome od nas na Rivoniai! Učinili smo sve što smo mogli 64-te!
Ponosan sam što sam stajao uz moju braću na Robben Islandu!
Uhapšeni skupa, osuđeni skupa
i ako moramo, umrijećemo skupa.
Ovo je sranje! Trebali bi pobjeći, svi oni!
Samo što ne mogu, jer nemaju ovo oružje, koje mi imamo.
Imamo naše jedinstvo. Ispitivaće nas,
vjerovatno mučiti mjesecima, čak i godinama, zbog vas.
Pa pođite s nama. -Ako želite uduplati kaznu, idite,
ali mi ne idemo s vama, ne sada. I ne usuđujte se
doći u moju državu i govoriti mi kako stvari stoje!
U zatvoru sam duže nego što znate šta je Apartheid!
I ja sam morao gledati kako mi djeca odrastaju
kroz taj mali prozor za posjetioce.
15 godina ležim četiri doživotne kazne. Ne postane ništa lakše.
Ali sjeme mora da strune u zemlji
prije nego što možeš uživati plodovima njegovog stabla.
To je cijena koju moramo platiti svi mi.
Radije nego da bježimo. -Ne bježimo.
Onda ostanite. Borite se. -Mi se ovako borimo.
Možemo svi otići večeras. -A kad budete uhvaćeni?
Kad budemo uhvaćeni...
...vi se možete vratiti iz mrtvih
za braću koju si spominjao. Ali nećete.
Mislim da ćete se prisjećati ovog trenutka
i kajati se zbog ove odluke do kraja života.
Hajde. Probali smo.
Sretan Božić. -I tebi.
Unutra.
Sranje!
Mislim da je kasno da se zaustavi da tvoji truli zubi poispadaju.
Ili je to još sranja za trgovinu s crnim gorilama.
Izvucite ih! Odmah! -U redu, zubić vilo. Napolje!
Izlazi iz moje ćelije. Izlazi!
Smiješno!
Tratim vrijeme ovdje! Dečko, obećavam ti!
Hvala Bogu!
Sretno, momci.
Nije kasno da pođete.
Pobrinite se da budete na sigurnom. Čujete li me?
Hajde, hajde, hajde.
Kako mogu išta naći ovdje?
Čekaj.
Šta je ovo?
Idi, idi, idi.
Gdje je spajalica? Spajalica? Gdje je? -Mora biti ovdje.
Samo ih povuci!
Gospodine! Zovem Vas! Gospodine! Gospodine!
U redu, u redu! Dosta!
Stanite. -Šta? -Moram se vratiti. Moram se vratiti.
Zašto? -Zbog tastera. Taster za električna vrata.
Lijepo.
To!
Hajde!
Hajde, idi, idi, idi. Dođi, dođi -U redu. -Hajde, hajde, hajde.
U redu. Idi.
U redu. Ključ od radionice.
Okrugli vrh. -Samo ključ od radionice. -Soba za posjetioce. Okrugli je vrh.
Ne, nije. To nije ono što sada trebamo. -Okrugli je vrh. -Ljudi, probajte oba.
Ne. Vidiš?
Hvala ti.
U redu je. Hajde, hajde.
Makni se.
Hajde, hajde.
Moraš ga gurnuti skroz unutra, prijatelju.
Kapija je širom otvorena. Može se vidjeti ulica.
Uspjeli smo.
Moj Bože.
Nikad neću zaboraviti ovaj trenutak.
U redu.
U redu. Sljedeći.
Sljedeći.
Guraš li do kraja? -Da! Da, guram do kraja.
Samo mi daj drugi. -Nemam više.
To je zadnji koji imamo.
Šta ćemo? -Moramo se vratiti.
Vratiti? Radije bi bio upucan. -Nemamo drugog izbora!
Hej, ljudi. Pričekajte. U redu, pričekajte.
Da, možda.
Šta? -Dijetlo. -Šta se dešava? Šta to radiš?
Ne! Ne! Ne! Stani! Stani! Leonarde!
Uhvatiće nas zbog toga!
I znat će šta smo uradili! -Odvijač. Moram ići dublje.
Čuje se u prokletom hodniku! -Vrijeme da se pogleda.
Vidiš? Pojavljuje se.
Približava se.
U redu. Daj mi odvijač. -Hajde. Nastavi dalje.
Čekaj. Čekaj.
U redu. U redu. Dosta je. Dosta je.
Eto ga. -U redu. Idemo.
U redu.
Da, da. -U redu. -Ne, ne, ne. Pričekajte.
Koji...
U redu. Idemo. -U redu. Ljudi, samo vam hoću reći, nema...
Time, samo otvori prokleta vrata!
Ne! Ne! Čekaj! Ne!
Vidiš? -Čovječe. -Daj da vidim.
U redu, ide...
Ide...
Idi, idi, idi.
Karta. Daj mi kartu.
Idi.
Idi, idi.
U redu. U redu. -Idi. Hajde.
Trojica do Joburga. -Zar bijelce je tamo.
Ne. Ovaj je u redu.
Ne, u redu je. Hajde, hajde, hajde.
U redu.
Brava više ne radi. -Da, pričaj mi o tome. Hajde.
Ulazi, ulazi.
Na noge lagane, dame!
Ustanite, djevojke!
Dobro jutro, deda. -Dobro jutro, gdine.
Ustaj! -Dobro jutro, gdine.
Gospodine?
Hej! Ustaj! Hej!
Sranje! Sranje!
Ne... Ne. Oglasite alarm. Oglasite alarm!
Moj... -Uspjeli smo! -Jesmo.
Najveća potjera u južnoafričkoj istoriji je uslijedila.
Prešli su granicu u Mozambik, Tanzaniju, a onda u London
gdje su se ponovo pridružili ANC i nastavili borbu protiv Apartheida.
Bili su bjegunci do 1991. kada su dobili pomilovanje.
Nakon 22 god. u zatvoru, Denis Goldberg je pušten 1985.
i ponovo ujedinjen sa svojom ženom Esme i dvoje djece.
Timova djevojka Daphne je uhapšena i zadržana devet dana nakon bjekstva.
Tim je više nikad nije vidio.
Globalna borba protiv ugnjetavanja i nepravde
rezultirala je padom Apartheida 1992 god.
1994 je Nelson Mandela, vođa ANC izabran za predsjednika Južne Afrike.
Subtitle by fAzazel
Preuzeto sa www.titlovi.com