‫הנה זה.‬
‫עד הפריט האחרון.‬
‫- הספה. - כיסאות חדר האוכל שלך.‬
‫- הטלוויזיה. - מנורות האורגיה.‬
‫מנורות אורגיה?‬
‫אלה לא מנורות אורגיה.‬
‫מה האנשים עליהן עושים?‬
‫היא מורה‬
‫ואלה התלמידים שלה שבשלים לנישואים ו... זה גס.‬
‫מה היא מלמדת אותם? צרפתית?‬
‫הן יפות, ואני עדיין אוהבת אותן. מה אתה חושב, אנטוניו?‬
‫ייקח לנו זמן לפרוק הכול, גב' מייזל.‬
‫מצוין. יש לי כמה סידורים לעשות.‬
‫- תחליפי אותי, אימוג'ן? - בהחלט.‬
‫טוב, חבר'ה, לעבודה!‬
‫סליחה, אני נהיית שתלטנית.‬
‫תשמרו על עצמכם, חבר'ה.‬
‫בזהירות עם מנורות האורגיה.‬
‫עם שמן זה קשה, אבל אראה מה אוכל לעשות.‬
‫אין כמוך. שיהיה לך יום טוב.‬
‫- הרמן. - גב' מייזל.‬
‫איך הולך? מה שלום מרילין?‬
‫- בדיוק חגגנו 30 שנות נישואין. - מזל טוב.‬
‫חזרתי והררי בגדים לניקוי בדרך אליך.‬
‫אטפל בהם היטב ובמהירות.‬
‫והחשבון שלי בסדר?‬
‫כמובן. מה זה היה, 15 דולר?‬
‫משהו כזה. חשבתי שאשיג‬
‫מגבלה גבוהה יותר בחשבון.‬
‫- מגבלה גבוהה יותר? - נגיד 30 דולר?‬
‫לא כיבסתי דבר מאז שעזבתי.‬
‫יש כל כך הרבה עסקים בדרך אליך,‬
‫חשבון בסכום גבוה יותר יהיה נוח לך ולי.‬
‫אני יכול לעמוד בזה.‬
‫אתה מותק.‬
‫אתן אחד כזה לכל מי שאני מכירה.‬
‫שיווק, הרמן.‬
‫תודה, גב' מייזל.‬
‫ו-63 סנט זה העודף שלך. תודה, בואי שוב.‬
‫- איליי. - גב' מייזל.‬
‫- עדיין יש לך הלחמניות הכי טובות? - לדעתי כן. חזרת לשכונה?‬
‫החל מהיום.‬
‫ואני מוכנה להשתמש מחדש בחשבון שלי.‬
‫בטח. מה זה היה? עשרה?‬
‫בזמנו. אבל אני חושבת להכפיל את זה עכשיו.‬
‫- להכפיל? - לשלש.‬
‫תראה איך ילדיי אוכלים.‬
‫אתה צריך לדעת, יש לך שישה.‬
‫חשבון גבוה יותר יהיה נוח לך ולי.‬
‫- אני מניח. - אתה מכיר את הרמן?‬
‫הוא כמעט התחנן שאעלה את הסכום. קצת שתלטן.‬
‫אנסה.‬
‫אתה מותק. אם לא אבוא הביתה עם אלה,‬
‫הילדים יאכלו אותי.‬
‫- תרשום לי? - אין בעיה.‬
‫אתן אחד כזה לכל מי שאני מכירה.‬
‫שיווק, איליי.‬
‫תודה, גב' מייזל.‬
‫יוהאן! מדים חדשים?‬
‫האיש מהמכבסה והאופה‬
‫התחננו שאגדיל את החשבון.‬
‫- אנשים בוגרים מתחננים. - זה משהו.‬
‫חשבון עם ערך גבוה יועיל לך יותר מאשר לי.‬
‫אבדוק במשרד.‬
‫תספר להם על הרמן ואיליי.‬
‫הכרטיסים שלהם לבוס שלך.‬
‫- בטח, גב' מייזל. - אתה מותק, יוהאן.‬
‫- רנדי. - היי, גב' מייזל.‬
‫- למי המלונים הכי שווים בסביבה? - לי.‬
‫נפגעתי.‬
‫חזרתי ואני רוצה לדבר על החשבון שלי.‬
‫החשבון שלך?‬
‫גברת מייזל המופלאה‬
‫ראית פעם חלבן מתחנן, וולטר?‬
‫לא, אני רצינית. הוא התחנן שאגדיל את החשבון.‬
‫הוא לא הפסיק לדבר על איך זה עדיף לו מאשר לי.‬
‫לא שם. במקום אחר.‬
‫- אלה דברים למטבח. - אני מארגנת.‬
‫אני אישה, אין לי ראש לעסקים.‬
‫תהיי נחמדה, אנחנו מחבבים את אנטוניו.‬
‫סליחה. זו סבתי הנורדית.‬
‫ירשתי את הזעם הצונן שלה.‬
‫כן אבל כשהוא, האופה, בעל המכולת ואיש המכבסה‬
‫מגדילים את החשבון שלי, הגיוני שגם אתה תגדיל.‬
‫חבל לי להחליף בתי מרקחת.‬
‫עשרים וחמישה זה נהדר.‬
‫ואגיד לכולם שאתה סוחר התרופות הטוב ביותר.‬
‫אתה יודע למה אני מתכוונת. שיווק, וולטר. ביי.‬
‫הנבלה נלחם.‬
‫- מה את עושה? - פותרת את בעיית תזרים המזומנים שלי.‬
‫בשבוע שעבר התעסקתי עם מויש‬
‫כדי שיעכב את תשלום ההלוואה על המקום הזה.‬
‫הבאתי את אסתר.‬
‫החזקתי אותה על הברך,‬
‫יחפה. מלוכלכת קצת, מחזיקה את הבובה שלה עם היד האחת.‬
‫- לא נכון. - אמרתי שהיא זקוקה לנעליים חדשות.‬
‫לא יכולתי לדמוע, אבל אסתר בכתה בזמן.‬
‫אולי צבטתי אותה.‬
‫- חסרת בושה. - אבל זה עבד.‬
‫אם אוכל לחכות עם חשבונות החלב, הכביסה,‬
‫המכולת, הקצב, המאפייה ובית המרקחת‬
‫רק עוד כמה חודשים,‬
‫אולי אוכל להתיישר.‬
‫שלום, חברה ותיקה.‬
‫מקום הכבוד שלך ממתין לך.‬
‫המדף מוכן.‬
‫בואי איתי. אני צריכה חוות דעת.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה קוביזם, או...‬
‫לא, ברצינות, מה את חושבת?‬
‫ברצינות, זה מטורף.‬
‫במבט ראשון, כן, אבל תקשיבי.‬
‫- מידג'! - טוב.‬
‫דירה ישנה, חיים חדשים, נכון?‬
‫- בטח. - מראות חדשים. מראות פנימיים.‬
‫- בסדר. - הספה בסלון‬
‫צריכה להיות שם.‬
‫- היא נבנתה לחדר ההוא. - כן.‬
‫והטלוויזיה צריכה להיות מעבר לספה וכו'.‬
‫- אני מסכימה. - המטבח הוא המטבח,‬
‫אי אפשר לעשות דבר עם המבואה.‬
‫איפה אני יכולה ליצור משהו חדש?‬
‫משהו ראוותני. משהו שהוא רק "אני"?‬
‫חדר השינה.‬
‫- אל... - שנייה אחת.‬
‫...תזוזי.‬
‫זה לא חייב להיות כפי שזה היה עם ג'ואל ואיתי.‬
‫למרות שזה הגיוני.‬
‫ג'ואל ואני היינו הגיוניים, ואנחנו יודעות איך זה הסתיים.‬
‫אני רוצה להיכנס לחדר השינה ולהרגיש שהוא שלי.‬
‫אני לא רוצה להרגיש שפה ג'ואל ואני,‬
‫די לעיתים קרובות, את יודעת...‬
‫- כן - והוא זרק אותי כאן.‬
‫הוא עמד שם. אני עמדתי כאן.‬
‫זה שונה כי היכן שהוא עמד כשזרק אותי‬
‫זה איפה שהשידה נמצאת, ואני עמדתי איפה שהמיטה,‬
‫מה שמנחם אותי מאוד.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה צריך להיות כמו שזה היה. זה מטורף מבחינה רפואית.‬
‫- נפגעתי פה. - אני יודעת, פעמיים, בשוק, בבוהן.‬
‫על ידי ג'ואל.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל תחזירי את זה. בדיוק כפי שזה היה.‬
‫נחמד ויפה.‬
‫ועכשיו כשאת כאן, את לבד. ויש לך שני ארונות.‬
‫לא.‬
‫אחיה עם זה כמה זמן ואראה איך ההרגשה.‬
‫שיט, לעזאזל.‬
‫איך הרגשת?‬
‫אני חייבת להתקשר לקצב.‬
‫- עובדי הזבל לא שובתים. - מי אומר?‬
‫אני אמרתי את זה. ליקוי ראייה, ג'רי?‬
‫אני מודה בטעותי.‬
‫מתי הם ירוקנו את הפחים?‬
‫- וזה קשור איך? - זה נוגע לתברואה.‬
‫קו צודק.‬
‫ברני זרק חצי אבוקדו בשבוע שעבר והוא עדיין שם.‬
‫אייב וייסמן, הנה אתה.‬
‫אני מצטער, איחרתי?‬
‫נאמר לי שהפגישה ב-10:00.‬
‫לא איחרת. שלושה מאיתנו ישנו כאן,‬
‫שניים לא כי הנשים שלהם העיפו אותם.‬
‫היא לא העיפה אותי, היא לא נתנה לי להיכנס.‬
‫כשהתעוררנו, הפגישה החלה.‬
‫כולם, זה אייב וייסמן הידוע לשמצה,‬
‫מטיל האימה על ברודווי. ועכשיו שלנו.‬
‫- בוקר טוב. - מה שלומך?‬
‫אתה מכיר את עורך מדור האומנות, טרנס.‬
‫ברני מהחדשות. ג'רי מהמדור של העיר.‬
‫לאונרד מטור הדעות, ולפעמים יש לו דעה.‬
‫הצלם שלנו קאל-אל, מכוכב הלכת קריפטון.‬
‫עשיתי טעות כשהראיתי להם את קומיקס הסופרמן שלי.‬
‫- שמי גילברט. - ג'ולס הוא המשרבט שלנו.‬
‫קו, מה אמרת שאתה?‬
‫- לך תזדיין. - משורר הבית שלנו.‬
‫וזה ראש התורן בכבודו ובעצמו. שב, שב.‬
‫העשן הזה מפריע לך, אייב?‬
‫לא. אני בעצמי מעשן מקטרת.‬
‫מה שאתה מעשן הוא לא בדיוק מה שאני מעשן.‬
‫אהבתי את הלבוש, וייסמן.‬
‫- טוויד נהדר. - תפסיק, ג'ר.‬
‫תתלבש איך שבא לך. מיילר הופיע פעם רק בתחתונים.‬
‫למה הוא דקר את אשתו? היא נראתה נחמדה.‬
‫פלימטון אמר שהיא אמרה לנורמן שהוא לא דוסטויבסקי.‬
‫הייתה לי שיחה ארוכה עם אשתו במסיבה להשקת ספר.‬
‫- זה הגיע לה. - חלקנו צריכים ללכת.‬
‫בואו נמשיך.‬
‫תבדקו מקורות. אם הם אמיתיים, נפרסם.‬
‫אייב, חבל לי לעשות את זה,‬
‫אבל יש לך שלושה דברים לבקר שבוע הבא.‬
‫- שלושה? - אני יודע שזה הרבה.‬
‫האמת שלא.‬
‫ל"דה ווייס" יש ממוצע של 3.25 ביקורות 11מאז הגיליון הראשון.‬
‫אז, זה מצב רגיל.‬
‫איך הגעת לנתון הזה?‬
‫קראתי את כל הגיליונות.‬
‫בספרייה שברחוב 42.‬
‫לקח לי כמה שבועות.‬
‫קראת כל מהדורה קודמת?‬
‫כולן, חוץ מ-13 בנובמבר 1957.‬
‫בטח מישהו גנב אותה.‬
‫הייתי רוצה להשלים את החלק החסר יום אחד.‬
‫זה כאילו הראיתי לכם את קומיקס הסופרמן שלי.‬
‫לא, אנחנו משבחים את היסודיות שלך, מר וייסמן.‬
‫בזמן שאנחנו לא בטוחים לגבי מצבך הנפשי.‬
‫קרול, תחפשי את המהדורה מ-13 בנובמבר 1957 לאייב.‬
‫נשלים את החלק החסר עכשיו.‬
‫שמעתי ממחלקת המודעות.‬
‫בשבוע שעבר עמוד השער עשה את החיים שלהם לאומללים.‬
‫המשימה הושגה.‬
‫נדבר על כמה שאני שונא את מחלקת המודעות?‬
‫- מרים, הגענו. - לא דפקנו.‬
‫התנהל ויכוח,‬
‫אבל זה מה שהחלטנו.‬
‫שלום לשניכם.‬
‫בלתי רגיל. כאילו חזרנו אחורה בזמן.‬
‫כזאת הרגשה מוזרה.‬
‫כמו משהו מהתוכנית שלך, "אזור הדמדומים".‬
‫האחרונה הייתה ממש פנינה.‬
‫- מה דעתכם על סיור? - בבקשה.‬
‫היה איזה מנהל פרסום‬
‫שעבד קשה מדי, היה מוטרד.‬
‫בבירור ממלא מקום של רוד סרלינג.‬
‫מהמם. והנוף הזה.‬
‫קיבלתי בחזרה את הנהר.‬
‫היה לו בוס שתמיד צעק עליו,‬
‫"דחוף, ויליאמס!"‬
‫- חדר אוכל. - "דחוף, דחוף, דחוף."‬
‫ואז הוא נרדם ברכבת בדרך חזרה הביתה.‬
‫כל הכלים שלך. וגם פסנתר.‬
‫והוא מתעורר בעיירה שלווה בשם ווילבי.‬
‫- שנמשיך? - ובמאה אחרת.‬
‫עגלות רתומות לסוסים ותזמורת כלי נשיפה.‬
‫אני מדבר לעצמי.‬
‫- תמיד אהבתי את הכיסאות האלה. - גם אני.‬
‫מושלמים כל כך לחדר.‬
‫מכאן, בבקשה. לתוך החדר הראשי.‬
‫היינו במטבח?‬
‫בנות?‬
‫הייתי צריכה משהו שונה.‬
‫אתן שם מאחור?‬
‫זה עדיין טכנית חדר שינה.‬
‫- תענו לי. - אראה לך את חדר האורחים.‬
‫גם שם ביצעתי שינויים.‬
‫- איזה יופי. - היי, חכו.‬
‫היינו בחדר השינה?‬
‫אתן הולכות מהר מדי.‬
‫מה דעתך?‬
‫אלה הדברים שלנו.‬
‫- אני יודעת. - מה הם עושים כאן?‬
‫- אלה הדברים שלנו. - אני יודעת.‬
‫מה הם עושים כאן?‬
‫לכן הזמנתי אתכם.‬
‫- להציע לכם הצעה. - איזו הצעה.‬
‫חשבתי שזה יהיה נהדר...‬
‫לשניכם...‬
‫לעבור הנה לגור איתי.‬
‫ועם הילדים.‬
‫וכמובן, זלדה.‬
‫כל שבט הווייסמן שוב ביחד,‬
‫בבניין המקורי, רק כמה קומות מתחת לאיפה שגרתם.‬
‫- מה דעתכם? - כן.‬
‫- לא. - מה?‬
‫- תקדישי לזה מחשבה. - תחשוב על זה.‬
‫אל תיתן תשובה אוטומטית.‬
‫זאת לא תשובה אוטומטית.‬
‫שמעתי את ההצעה שלך וידעתי שהיא טיפשית.‬
‫אבא, בבקשה.‬
‫זה יחזיר אתכם לשכונה שלכם,‬
‫עם דוכן העיתונים, הזבאר, בית הכנסת,‬
‫המקום שאתה קונה בו סופגנייה‬
‫ולא מספר עליה לאימא.‬
‫- סופגנייה? - כל זה זמין‬
‫- ברכבת התחתית. - תגידו לי שאתם מאושרים בקווינס.‬
‫נו, תגידו לי.‬
‫תראו למי יש תחביב להיות סנובית.‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬
‫באמת? אנחנו בחדר האורחים.‬
‫- אז? - אז כשיש לך אורחים,‬
‫הם יישנו עלינו?‬
‫- אם הם חרמנים. - ואני מניח שנקבל את שירותי ההקאה.‬
‫- איזה מהם? - זה שאיתן הקיא בו‬
‫לפני שנתיים. בשפע.‬
‫הוא נוקה. אבל קחו את זה שליד חדר השינה שלי. הוא זהה.‬
‫חדר האמבטיה שעמוס בחיתולים של אסתר.‬
‫אלוהים ישמור. נתחלק.‬
‫חדרי האמבטיה יהיו משותפים כדי שכולנו נוכל להיגעל ביחד.‬
‫את ערמומית. את ערמומית!‬
‫- אבא - אייב.‬
‫חשבת שתביאי אותנו לכאן,‬
‫תשמיעי מוסיקה, תגרמי לנו להשתכר,‬
‫תחזרי אחרינו עם פרחים, ארוחת ערב ופסנתר עלוב?‬
‫הוא בטח לא מכוון.‬
‫הוא דווקא מכוון לגמרי ויש לו טון נחמד וחם.‬
‫- שאר מה שאמרתי תקף. - אני רק רוצה לדאוג לכם.‬
‫לשלם לכם על שהבאתם אותי לעולם ושגידלתם אותי.‬
‫לא היית צריכה לקנות אותה בחזרה, מרים.‬
‫איזה גבר ירצה אישה שיש לה דירה?‬
‫יש משהו בדבריו. זה עושה אותך לפחות נשית.‬
‫ארים את התחתונים ואתחיל להתגרד כמו גבר.‬
‫מה זה היה?‬
‫אם אנחנו מתכוונים לאכול, אז בואו נאכל.‬
‫להתגרד כמו גבר.‬
‫- הי, סבא. - אימך חושבת שאנחנו שנוררים.‬
‫- הי, סבתא. - הוא נוהג בעקשנות.‬
‫- הי, אימא. - תחזור למיטה.‬
‫לגור עם מויש ושירלי היה סיוט.‬
‫הם נודיסטים.‬
‫- מתרגלים לזה. - תחשוב על זה.‬
‫הדירה הזאת, השכונה הזאת,‬
‫זה כמו הווילובי שלך, נכון?‬
‫מהתוכנית הזאת. מזמינה, שקטה, אידאלית, בית.‬
‫ווילובי היה בית הלוויות‬
‫שהבחור של "דחוף" הגיע אליו.‬
‫הוא מת בסוף, מרים.‬
‫הוא קפץ מהרכבת. היית יודעת את זה אם היית מקשיבה.‬
‫"אזור הדמדומים" נשמע טיפשי.‬
‫סליחה?‬
‫- מרים. - כולם מתים בלי לדעת,‬
‫או חושבים שהם מתים אבל הם חיים,‬
‫או שהם מהחלל והם לא יודעים,‬
‫או שחושבים שהם מתים, אבל הם מהחלל.‬
‫טעות. יש כאלה שהם במציאויות חלופיות.‬
‫טוב, תפסיקו, פשוט תפסיקו שניכם.‬
‫אייב, תקשיב. אנחנו לא יכולים לגור עם מויש ושירלי.‬
‫איבדנו את השפיות שנותרה לנו.‬
‫ומה שלא תגיד, אתה רוצה לחזור לבניין הזה.‬
‫- אני יודעת שאתה רוצה. גם אני. - תודה.‬
‫אבל לא ניתן לשכנים לחשוב שאנחנו מקרה סעד.‬
‫צריך להסכים על סיפור כיסוי.‬
‫- סיפור כיסוי? - אי אפשר לומר‬
‫- שאת תומכת בנו. - זה יהיה משפיל.‬
‫זה לא היה משפיל לגור עם מויש ושירלי?‬
‫לא, היה לנו סיפור כיסוי.‬
‫אשמח לשמוע אותו.‬
‫אמרנו לאנשים שאנחנו עוברים כי אייב עוזב את אונ' קולומביה,‬
‫ולא הסתדר עם הדירה הנפלאה ששכרנו,‬
‫ושאנו תובעים את בעל הדירה העלוב‬
‫כדי לקבל את הפיקדון ממר קרינק.‬
‫- מי? - בעל הדירה העלוב. תקשיבי.‬
‫לבעל הדירה המזויף יש שם?‬
‫לא רצינו לשכור בזמן התביעה,‬
‫אז עברנו באופן זמני לגור איתם.‬
‫- המשפט מתחיל בשבוע הבא. - בשביל מה?‬
‫את לא מקשיבה?‬
‫לקבל את הפיקדון ממר קרינק!‬
‫מר קרינק לא אמיתי.‬
‫סיפור הכיסוי ההגיוני לעבור לכאן‬
‫הוא שקנינו בחזרה את הדירה בשבילך.‬
‫- מה? - זה מתאים לי.‬
‫עשיתי את כל זה בשבילכם‬
‫ואתם רוצים להגיד לכל העולם שעשיתם את זה בשבילי?‬
‫זה לא בסדר.‬
‫- זאת תחרות? - לא.‬
‫חשבתי שזה דבר אלטרואיסטי למעננו.‬
‫- נכון. - אנחנו מסכימים.‬
‫- על מה? - את עוברת לגור איתנו.‬
‫- נכון? - זה נעשה.‬
‫יופי. אני לוקחת שתייה.‬
‫תודה שחשפת את העניין עם הסופגנייה, אגב.‬
‫היא במצב שברירי מאוד.‬
‫תדברי ברכות ובלי תנועות פתאומיות.‬
‫- טוב. - כללי המקום:‬
‫אסור להעביר סחורה מוברחת, סמים מכל סוג,‬
‫נשקים, כל דבר שניתן ליצור ממנו נשק.‬
‫- בסדר. - זה כולל עטים, עפרונות,‬
‫כלים, שרוכים, חוט, פצירה לציפורניים,‬
‫פותחן לבקבוק וכו'.‬
‫- הבנתי. - תפני רק אל המטופלת‬
‫שבאת לפגוש אותו. אל תפתחי חלונות,‬
‫אל תסגרי דלתות. את עוקבת?‬
‫כן. אני עוקבת.‬
‫במהלך השבועות בנינו רשימה של דברים ספציפיים‬
‫שמרגיזים אותה ואסור להזכיר אותם.‬
‫נראה שהרוב הם של שמות מאהבים מהעבר.‬
‫הם כוללים את:‬
‫וינסנט פרייס, אדגר ג'י. רובינסון, ז'אן מ"ז'אן ודין",‬
‫דין מ"ז'אן ודין", האולין וולף, סלבדור דאלי, קאבי אובריין.‬
‫מ"מועדון מיקי מאוס"?‬
‫פס פרקר, איגור סטרבינסקי, אדליי סטיבנסון.‬
‫אשאיר את הרשימה. היא לא קצרה.‬
‫לבסוף, אל תזכירי את העיר קליבלנד,‬
‫או תשתמשי במילה "לח".‬
‫הבנתי את זה.‬
‫ישר קדימה.‬
‫סופי?‬
‫רחמים, סוזי. את כאן.‬
‫ומרצונך החופשי.‬
‫זה הופך את זה למיוחד.‬
‫צלצלת אליי 12 פעם.‬
‫צלצלתי? הכול מעורפל כל כך.‬
‫והעננים מעוצבים כמו פירות.‬
‫הנה בננה.‬
‫הנה תפוז סיני.‬
‫שבי, שבי.‬
‫אז... איך הגעת לכאן?‬
‫סוזי, עברתי כזה גיהינום.‬
‫אחרי "מיס ג'ולי" הסתחררתי למטה.‬
‫אפלה עטפה אותי כמו מעיל חרפן ישן.‬
‫הייתי זקוקה לעזרה.‬
‫אז פגשתי את עורך הדין שלי, היחצ"ן שלי,‬
‫המנהל העסקי שלי וסוכן ההשקעות שלי.‬
‫וכולנו החלטנו שצריכה להיות לי התמוטטות עצבים.‬
‫והייתה לך?‬
‫הנה הלן היקרה שלי. שלום, הלן.‬
‫שלום, סופי.‬
‫אני רק נפגשת עם האמרגנית שלי.‬
‫- מה שלום לסלי? - עדיין על המנשם.‬
‫- מישהו פתח את החלון שלה. - זה נגד החוקים.‬
‫הם בודקים את זה.‬
‫- ביי, בינתיים. - נתראה בשאפלבורד.‬
‫מה זה?‬
‫מתרגלים לזה.‬
‫תסתכלי עלינו.‬
‫זוג ציפורים בקן הקוקייה.‬
‫סופי, אני מבקרת, כן, אבל יש סיבה אחרת לכך שאני כאן.‬
‫- דוז. - כן, גברתי.‬
‫אני חושבת שהגיע הזמן שאטול כדורים.‬
‫העיתוי שלך מושלם, גברתי,‬
‫- כמו תמיד. - הוא אכן כך.‬
‫סופי, נראה שהמצב שלך טוב,‬
‫ואני שמחה.‬
‫רוצה את אחד מהצהובים? אני לא אוהבת אותם.‬
‫יש לנו איזה עניין עסקי שאנחנו צריכות לעשות.‬
‫זה משהו שאת צריכה לחתום עליו.‬
‫את רוצה את החתימה שלי?‬
‫משהו כזה. זה רק מסמך‬
‫שאומר שאנחנו לא בקשר עסקי יותר.‬
‫עבר עליו עורך דין וכל זה.‬
‫זה די עניין פורמלי כיוון‬
‫שלא יהיה לנו יותר קשר זו לזו.‬
‫אבל את האמרגנית שלי.‬
‫- אני לא האמרגנית שלך. - הכנסת אותי לברודווי.‬
‫- האמרגנית שלי עשתה את זה. - אני לא האמרגנית שלך.‬
‫צפויות לנו כל כך הרבה הרפתקאות.‬
‫לי ולאמרגנית שלי.‬
‫אני לא האמרגנית שלך.‬
‫- את כן. - אני לא.‬
‫תקרא את זה.‬
‫נו?‬
‫זה פירוק השותפות שלכן, גברתי.‬
‫זה באמת מה שאת רוצה?‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫הגיע הזמן לאמבטיית הקצף שלי.‬
‫לוסיל פאקינג בול‬
‫לוסיל. תעצרי, לוסיל.‬
‫מרים, תדפקי בבקשה. זה חדר אמבטיה.‬
‫- האמבטיה שלי. - אמרת שהן משותפות.‬
‫הן כבר לא?‬
‫כן, אבל למה אתה עובד בחדר אמבטיה שלי, שלנו?‬
‫מרים, אין לי חדר עבודה ואני צריך מרחב לכתוב.‬
‫הוא צריך להיות נוח כי אני יצירתי כשנוח.‬
‫אבל חדר האמבטיה שלך, שלנו, הוא באותו הגודל.‬
‫קרוב מדי לחדר שבו אימא שלך מנסה לישון.‬
‫זה יעיר אותה וזאת תהיה גסות רוח.‬
‫כן, אתה לא רוצה להיות גס רוח.‬
‫לא היו לך עטים אדומים.‬
‫עוד משהו?‬
‫דלת!‬
‫אימא, התעוררת. ואת מארגנת מחדש את המטבח שלי.‬
‫הכול היה דחוס במדפים נמוכים באופן מוזר‬
‫כי חברתך מאותגרת הגובה ארגנה את זה ככה.‬
‫חשבתי שהסידור עבד.‬
‫לאצבעונית, כן. או לאיגוד הננסים, אבל לא לאנשים בגודל נורמלי.‬
‫- הבנתי. - איזבל?‬
‫אימוג'ן.‬
‫אבא! אימא ערה!‬
‫מה אתה רוצה לארוחת בוקר?‬
‫דגני בוקר.‬
‫אתה עקבי. אני אוהבת את זה אצלך.‬
‫אימא, הבאת את החלב?‬
‫לא הבאתי.‬
‫שיט.‬
‫- מרים. - אלוהים ישמור.‬
‫התגנבתם מאחוריי?‬
‫רק יצאנו להליכה.‬
‫זה?‬
‫פחדתי שזה יתקלקל בחוץ,‬
‫אז התכוונתי לשמור את זה במקרר שלי‬
‫עד שתחזרו.‬
‫התכוונתי לעשות את זה לכולם.‬
‫כמו פיית החלב. אבל חזרתם.‬
‫אז אין צורך לעשות את זה.‬
‫הנה.‬
‫תיהנו מהחלב שלכם.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫ונחמד כל כך שההורים שלך קנו את הדירה בחזרה בשבילך.‬
‫חוות אנסון. מדבר גאס.‬
‫היי גאס. זאת מרים מייזל מריברסייד 385.‬
‫משהו קרה עם משלוח החלב שלנו.‬
‫כן, מייזל, ריברסייד 385.‬
‫- בקשר לחשבון שלך. - מה איתו?‬
‫כתוב שאין לך היסטוריית תשלום אצלנו.‬
‫היה לנו חשבון לחמש שנים.‬
‫לבעלך היה החשבון.‬
‫ג'ואל מייזל.‬
‫זה מי שהיה לו החשבון.‬
‫נכון ואני גב' ג'ואל מייזל.‬
‫אשתו באותו הזמן.‬
‫הוא שילם, אז זו ההיסטוריה שלו.‬
‫ההיסטוריה שלנו.‬
‫את מתחילה מההתחלה,‬
‫אז צריך כסף מראש.‬
‫- מצטער. - לא יכולה למזוג "מצטער" על דגני בוקר.‬
‫שלח לי חלב מחורבן.‬
‫- מרים. - גברתי, זאת מדיניות החברה.‬
‫אני לא יכול לעשות דבר.‬
‫נחמד מאוד... גאס.‬
‫ורוצה לדעת משהו, גאס?‬
‫החלב שלך לא כזה טעים.‬
‫- מצטער לשמוע. - יש לו טעם של שתן של פרות.‬
‫- מרים! - לחמאה יש סירחון כימי.‬
‫- גברתי! - פשוט יש לכם פרות נחותות, גאס.‬
‫- רק דעה אחת של לקוחה לשעבר, גאס. - גברתי...‬
‫או טוסט או בננה, ילד. תבחר.‬
‫לא. אני לא רוצה אותם.‬
‫זה עולם של גברים, מתוקה.‬
‫בסדר.‬
‫...בן גאה של הארלם, שי בולדווין מתחתן.‬
‫כל כך הרבה נשים שבורות עכשיו.‬
‫שי הפתיע את חברה שלו,‬
‫מוניקה ג'ונסון, כשהזמין אותה לבמה בפריז,‬
‫כרע ברך ושאל את השאלה‬
‫מול קהל של 3,000 מעריצים נלהבים.‬
‫החתונה תיערך בניו יורק‬
‫כששי ינוח ממסע ההופעות שלו באירופה.‬
‫נעדכן אתכם כשנקבל פרטים נוספים.‬
‫בינתיים, איחולינו לזוג המאושר.‬
‫זה טוב שהיא אמרה כן‬
‫עם 3,000 מעריצים שם.‬
‫אפשר לחשוב שמישהו יסרב לשי בולדווין.‬
‫אני מבין שבעלך נמצא איתנו היום בקהל.‬
‫הי, מותק...‬
‫כן, כן.‬
‫- הלו? - היי, אחותי. חדשות טובות.‬
‫חדשות טובות? מה? הצ'ק?‬
‫הם חותכים אותו היום. ככה מדברים בעסקים.‬
‫כשהם כותבים צ'קים,‬
‫הם אומרים שהם חותכים אותם.‬
‫את מחוללת ניסים.‬
‫תודה. והיי, יש לי עבודה חדשה.‬
‫איפה?‬
‫כאן בחברת הביטוח.‬
‫- הי, מרסי. - הי.‬
‫איזו חברת ביטוח?‬
‫חברת הביטוח שלנו, טיפשה.‬
‫איך יכול להיות שאת עובדת בחברת הביטוח שלנו?‬
‫- מר בי שכר אותי. - לעשות מה?‬
‫- להיות המזכירה שלו. - לא יכול להיות.‬
‫תראי, עשיתי מה שאמרת.‬
‫שכבתי עם מר בי, והוא היה כזה,‬
‫"הצ'ק יהיה ביום שישי. בואי נעשה את זה שוב."‬
‫לא אמרתי לך לשכב איתו.‬
‫- חשבתי שאמרת. - אמרתי "לפלרטט".‬
‫לא אמרתי "לשכב".‬
‫בכל מקרה, אנחנו יוצאים.‬
‫הוא היה כזה, "רוצה עבודה?"‬
‫אמרתי, "כן, אם אני לא צריכה לעבוד קשה".‬
‫הוא אמר, "אין בעיה".‬
‫אני רק עושה לו דברים בשירותים בהפסקת הצוהריים.‬
‫אין לי בעיה עם זה.‬
‫שאני אבין.‬
‫את עובדת בחברת הביטוח שרימינו,‬
‫ולעיתים עושה דברים לסוכן הביטוח,‬
‫שעכשיו טכנית יודע על ההונאה?‬
‫זה קורה לפעמים כששוכבים עם גברים.‬
‫לא אמרתי לך לשכב איתו!‬
‫אל תצעקי. בחייך,‬
‫את התחלת בזה כשגנבת את הכסף של הלקוחה שלך.‬
‫לא גנבתי אותו, לוויתי אותו.‬
‫אם את לווה אותו בלי להגיד לאף אחד,‬
‫זאת לא גנבה?‬
‫את במשרד עכשיו ואנשים יכולים לשמוע?‬
‫כן. מה קורה, קייל?‬
‫אז תסתמי!‬
‫איזו חמומת מוח.‬
‫אני צריכה לזוז. תמסרי ד"ש לבעלך.‬
‫בטח. הוא מאושר שמצאתי עבודה.‬
‫רק תביאי לי את הצ'ק הזה, מייד.‬
‫הלו?‬
‫- זאת אני. - מרים? את נשמעת מוזר.‬
‫הם לא מגדילים לי את חשבון החלב.‬
‫- את המה שלך? - את חשבון החלב.‬
‫לג'ואל היו מגדילים, אבל לא לי,‬
‫כי החשבון לא היה רשום על שמי.‬
‫עכשיו אני צריכה לשלם על חלב‬
‫ואני לא יודעת למה אני לוקחת את זה קשה כל כך, אבל אני כן.‬
‫נותנים לך חלב בלי לשלם?‬
‫איך לא ידעתי את זה?‬
‫אני לא יודעת. אתמול הייתי בפסגת העולם.‬
‫עכשיו אני מרגישה ששום דבר לא יעבוד,‬
‫והייתי משוגעת כשלקחתי את הדירה הזאת,‬
‫ואימא שלי הופכת את המטבח שלי,‬
‫ואבא שלי בחדר האמבטיה בלי חולצה, משתמש בשפתון שלי...‬
‫- רגע, מה? - למה קניתי את הדירה הזאת?‬
‫תיקון, ההורים שלי קנו אותה,‬
‫אז אני שנוררית, ואני אפילו לא מקבלת קרדיט,‬
‫כל סוג של קרדיט.‬
‫וצבטתי את הבת שלי. צריך לאסור אותי.‬
‫את רוצה שאבוא אלייך?‬
‫ואת יודעת ש-ל. רוי דונהאם קטל אותי שוב בטור שלו?‬
‫כן, ראיתי אותו.‬
‫הוא הילל איזה קומיקאי בקופה, ואמר,‬
‫"ההופעה של הבחור הייתה שונה מההתפתלויות הלא מצחיקות‬
‫"של מי שאף אחד לא אוהב, גב' מייזל."‬
‫הוא כותב עליי כשהוא לא כותב עליי.‬
‫זה, "מההתפתלויות המאוד לא מצחיקות של מי שאף אחד לא אוהב, גב' מייזל".‬
‫זכרת את זה בעל פה?‬
‫לא, העיתון פה. הבחור דפוק. תשכחי ממנו.‬
‫חכי שישמע שאין לי כסף לחלב לילדים שלי.‬
‫הם יהיו נמוכים עם דלקת פרקים,‬
‫ואימוג'ן תסדר להם את המטבח שלהם,‬
‫ואגודת הננסים‬
‫ואיתן יהיה מושא ללעג יומי,‬
‫כי לא יכולתי לקנות חלב לדגני הבוקר.‬
‫זה מה שקורה. אלו הם חיי.‬
‫למה את נאנקת?‬
‫שמתי את המיטה שלי במקום אחר,‬
‫אבל היא לא מתאימה שם.‬
‫היא צריכה להיות איפה שהיא היית כשג'ואל,‬
‫שיש לו היסטוריית תשלומים פנומנלית עם חברת החלב, גר כאן,‬
‫וזאת לא הייתה הנקודה. ואני...‬
‫באמת שרפתי גשר עם גאס.‬
‫"שתן של פרה". אני מפלצת.‬
‫- את יודעת מה יקרה? - מה?‬
‫או שבסוף אתחתן עם ג'ואל שוב,‬
‫והחברה שלו לא תאהב את זה,‬
‫או שאתחיל להתהלך בבתי חולים ואחפש רופא נחמד,‬
‫כי המצב לא טוב.‬
‫יש לי כאן חלב. אוכל להביא אותו. הוא רק מלפני שבוע.‬
‫לא תודה.‬
‫כי כדאי שאסיים לדבר בטלפון ואכריח את הבן שלי לאכול טוסט יבש.‬
‫מרים...‬
‫תודה, סאל.‬
‫חשבתי שרעייתך לא מסכימה שתאכל אותם.‬
‫היא קראה לזה "התקפי לב על מקל".‬
‫אני בין רעיות.‬
‫חבל מאוד. מה זה עכשיו? האישה הרביעית?‬
‫החמישית? הראשונה הייתה סוזן.‬
‫סנדרה.‬
‫חשבתי שהאחרונה הייתה סנדרה.‬
‫התחתנתי עם שתי סנדרות.‬
‫אתה מקשה עליי.‬
‫הסנדרה הראשונה הייתה נרקומנית.‬
‫ואז דוטי, היא עזבה אותך לטובת האל רוץ'.‬
‫הלכת על משהו בינלאומי עם רקדנית הפלמנקו,‬
‫קונצ'יטה מה שמה?‬
‫גם עזבה אותך לטובת האל רוץ'.‬
‫סנדרה השנייה עם הציצים המקפצים.‬
‫הייתה מישהי בין דוטי וקונצ'יטה?‬
‫סוזי, אם את רוצה ללכת איתי, לכי איתי.‬
‫אל תעקבי אחריי.‬
‫בסדר.‬
‫דברי איתי. למה את כאן?‬
‫זאת סופי.‬
‫אני בהלם גדול.‬
‫היא השתגעה, הארי.‬
‫יותר מתמיד.‬
‫פסיכית גמורה כמו פרנסס פרמר.‬
‫היא בבית המשוגעים ההוא?‬
‫הלכתי לראות אותה. ניסיתי להחתים אותה על טופס ויתור,‬
‫דבר חוקי. היא לא הסכימה לחתום.‬
‫פשוט תמשכי זמן.‬
‫היא מחוסלת, הסיפור שלה נגמר.‬
‫אלוהים. קר.‬
‫זה עסק קר, בובה.‬
‫הייתי צריכה להקשיב לך. צדקת.‬
‫אני תמיד צודק. את לא יודעת?‬
‫בדרך הדפוקה שלך הזהרת אותי‬
‫מלעשות איתה עסקים.‬
‫אתה צריך לעבור את מה שצריך לעבור.‬
‫הנה הספסל שלי.‬
‫אוהבת את הספסל שלי?‬
‫- איך הוא שלך? - תקראי את הכיתוב עליו.‬
‫"הארי דרייק. כמה מתוק זה."‬
‫מתנה מגליסון.‬
‫תסתכלי על הנוף. יפהפה, לא?‬
‫אני יכול לראות שניים מתוך שלושת הפנטהאוזים שהפסדתי לגרושות שלי.‬
‫- מה? - הכנסת אותה לברודווי.‬
‫אבל זה היה אסון.‬
‫הינדנבורג פי שישה.‬
‫אבל אם סופי הייתה קצת פחות משוגעת,‬
‫והייתה עוברת את ערב הפתיחה,‬
‫היית אגדה.‬
‫- זה לא נועד לקרות. - ואז אני הייתי עוקב אחרייך בפארק.‬
‫יש עשרה משקיעים של ברודווי שמאיימים לתבוע אותי.‬
‫לא סיפור גדול. אין שבוע שלא תובעים אותי.‬
‫תראי, זה העסק הכי חובב תביעות‬
‫בעיר הכי חובבת תביעות‬
‫בארץ הכי חובבת תביעות בעולם.‬
‫זאת אמריקה.‬
‫מה עם הבחורה שלך?‬
‫זאת הבעיה השנייה שלי. אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫העניין הזה של שי בולדווין. זה קשה, ילדונת. קשה.‬
‫עכשיו יש לה רעיון על איך שהיא רוצה להתקדם.‬
‫תוכנית אב. אני לא מבינה איפה זה מתחיל ואיפה זה נגמר.‬
‫- אנחנו תקועות. - אז תזרקי אותה.‬
‫- מה? - תזרקי אותה. תתקדמי. תמצאי מישהו חדש.‬
‫לא אזרוק אותה, הארי.‬
‫אני עדיין מאמינה בה. יותר מתמיד.‬
‫יש בה משהו. אני יודעת.‬
‫היא פשוט עקשנית כל כך.‬
‫אבל אם לא תזרקי אותה, תחזירי אותה לבמה.‬
‫אבל היא כזאת בררנית. היא אוהבת בתי קפה.‬
‫- בלי אלכוהול אין כסף. - אני יודעת.‬
‫אל תקשיבי לה, סוזי.‬
‫תראי, קומיקאים הם משוגעים, כל אחד מהם.‬
‫הם מקבלים החלטות אידיוטיות, רואים את העצים ולא את היער.‬
‫אז היא עשתה פרצוף, פרקה את זעמה, את הקשבת.‬
‫עכשיו תחזירי אותה לבמה.‬
‫כן. אתה צודק.‬
‫ותתחילי לגוון.‬
‫תשיגי לך יותר לקוחות.‬
‫אני חייב לזוז. אני עוזב את המשרד לחמש דקות,‬
‫תריסר שרפות פורצות.‬
‫תודה, הארי. ממש תודה.‬
‫ובקשר לחבר'ה האלה מברודווי, אעשה כמה טלפונים.‬
‫התביעות ייפסקו.‬
‫באמת?‬
‫אנשים מדברים עלייך, סוזי.‬
‫- לא דברים טובים. - זה לא משנה מה הם אומרים,‬
‫כל עוד הם אומרים את זה.‬
‫הסאן רמו,‬
‫שניים עשר חדרים, שבעה חדרי אמבטיה, מגורי משרתים.‬
‫זאת הדירה שהכאיבה.‬
‫נתראה.‬
‫אני באה.‬
‫- בואי נזוז. - מה?‬
‫עכשיו. אנחנו יוצאות.‬
‫- יוצאות לאן? - אל תחשבי, אל תדברי, פשוט לכי.‬
‫טוב, בסדר. אני כבר חוזרת.‬
‫- לאן את הולכת? - להביא כובע.‬
‫לא, זה לא יהיה רק כובע.‬
‫- זה כן יהיה. - אל תחליפי את הבגדים.‬
‫- זה בסדר. - רק כובע.‬
‫זה אף פעם לא רק כובע.‬
‫מועדון סטנד-אפ‬
‫- בואי. - לא ידעתי שלכאן‬
‫נסענו.‬
‫לאיפה חשבת? להווארד ג'ונסון לאכול צדפות?‬
‫- אשמח לצדפות. - צאי החוצה.‬
‫- אני אוהבת צדפות. - אכריח אותך לצאת.‬
‫- את שתלטנית כל כך. - צאי ותיכנסי לשם.‬
‫תוך מחאה.‬
‫רשמתי לפניי.‬
‫תודה לאל שהחלפת את התלבושת. באמת.‬
‫תחשבו על שמות של בחורים בינקיז.‬
‫זה לא היה משהו אם וייטי פורד היה נוהג בשברולט?‬
‫או אם למיקי מנטל לא היה היכן להניח פרסים?‬
‫חושבים שג'ים קוטס מתקרר בחורף?‬
‫- בובי, היי. - כן?‬
‫- זו הבחורה שלי. - אתן זוג חמוד.‬
‫- להופעה. - מצטער, אין משבצות פנויות.‬
‫- אז? - אז?‬
‫- תזרוק מישהו. - למה?‬
‫- אתה רציני? - הייתה לי קומיקאית בשבוע שעבר.‬
‫- לא הקומיקאית הזאת. - בואי נלך.‬
‫אתה יודע שהיא מעולה.‬
‫עם תחת מלא ברסיסים של שי בולדווין?‬
‫- לך תזדיין. - טוב , עכשיו אתן לה משבצת.‬
‫- באמת? - לא, אבל‬
‫אגלה נדיבות. את יכולה להיכנס.‬
‫אפילו אכסה את העלות. רק תשתו.‬
‫זה מעצבן אותי.‬
‫זה מעצבן אותי. רוצה שתייה?‬
‫- אני צריכה שתייה. - גם אני.‬
‫שמעתם על הספר החדש הגדול של הרפר לי?‬
‫- בירה. - מרטיני. זיתים.‬
‫נחשו מה המשקה המועדף עליה. טקילה זמיר.‬
‫מסתבר שיצאנו לאכול לוקשים.‬
‫טוב, מספיק ממני. הגיע הזמן להציג את האיש המצחיק מאוד הזה‬
‫שהגיע על הדרך מקראון הייטס.‬
‫הוא אפילו התקלח לפני שהוא הגיע.‬
‫הנה הוא, הבחור הגדול, נואה בירנבאום.‬
‫- בוא, נואה. - נואה בירנבאום?‬
‫נואה בירנבאום.‬
‫אני מצטערת, בובי לא יזרוק את נואה בירנבאום בשבילי?‬
‫המעמד שלי הידרדר כל כך?‬
‫לא, בובי פשוט שמוק רכרוכי.‬
‫אתה מה שאתה אוכל.‬
‫הוא כזה לא מוצלח.‬
‫כזה לא מוצלח.‬
‫שלום לכולם, מה העניינים?‬
‫איך הוא בוחר באיזו ברכה כללית‬
‫להוציא מהכובע שלו?‬
‫- לא מוצלח. - לא.‬
‫כולם קיבלו שתייה? כן?‬
‫גויים אוהבים לשתות קברנה.‬
‫- הכיוון ברור לי. - נכון?‬
‫אבל יהודי הכי אוהב...‬
‫"להגיד שקר-ברנה לו מדי". לא מוצלח.‬
‫- לא מוצלח. - לא.‬
‫חלפתי על פני כנסייה עם חבר שלי סיד.‬
‫היה שם שלט שנכתב בו, "חמישים דולר אם תהפוך לקתולי".‬
‫סיד אמר, "אני צריך מזומן, אני נכנס".‬
‫רבע שעה לאחר מכן, הוא יוצא ואני אומר לו,‬
‫"סיד, קיבלת את ה-50 דולר?"‬
‫הוא מסתכל עליי, מניד בראש ואומר,‬
‫"אתם היהודים, רק על כסף אתם חושבים."‬
‫אני יהודייה.‬
‫זה היה חזק.‬
‫- כאילו אכפת לי. עוד אחד. - ממשיכים.‬
‫ילד מגיע הביתה ואומר לאימא שלו שהוא קיבל תפקיד בהצגה בביה"ס.‬
‫היא שואלת, "איזה תפקיד?"‬
‫- מאחורי הגב שלי. - הילד אומר, "בעל יהודי".‬
‫האימא אומרת, "לך תגיד למורה‬
‫"שאתה רוצה תפקיד עם מילים."‬
‫- נחמד. - זה מצחיק?‬
‫נראה שיש לנו ציפור זמיר‬
‫- בקהל. - מה לעזאזל אתן עושות?‬
‫מבלות קצת.‬
‫אז תפסיקו עם זה. סטואי, עוד מילה אחת ותסלק אותן.‬
‫משבית שמחות.‬
‫אני מרגיש רע בשביל משה,‬
‫מוביל חבורת יהודים במדבר.‬
‫איזה כאב ראש.‬
‫לא פלא שאלוהים נתן לו שני לוחות.‬
‫אימא? אבא? זה אני.‬
‫ג'ואלי. תראה אותך ואת המשא שלך של גבר עצלן.‬
‫אבא רצה חמש שנים של החזרות.‬
‫השיטה שלכם של שני ספרים נפרדים‬
‫עושה זאת לנפוח יותר.‬
‫תניח אותם, תניח אותם.‬
‫תישאר, תאכל משהו.‬
‫לא, אני צריך לזוז.‬
‫זאת לא שאלה. זאת פקודה. אתה רזה מדי.‬
‫טוב. אולי משהו קטן.‬
‫יש ריח טוב.‬
‫כן. הכנתי את כל המאכלים האהובים עליך.‬
‫שכחתי לגמרי.‬
‫ג'ואלי, זאת לינה ברופמן מהמשך הרחוב.‬
‫היא מורה בבית הספר הציבורי 144.‬
‫- תגיד שלום. - היי, לינה.‬
‫- היי, ג'ואל. - מה את מלמדת?‬
‫מוסיקה. הרמוניה והלחנה.‬
‫אני חלילנית צד קלסית.‬
‫- התכוונתי לומר. - היי, אימא.‬
‫לג'ואל יש מועדון מוסיקה,‬
‫אז לשניכם יש הרבה במשותף.‬
‫נכון שזה נפלא?‬
‫בואו, שניכם.‬
‫שבי, שבי, לינה.‬
‫- עוד קצת? - כן, עוד קצת.‬
‫ג'ואלי, שב.‬
‫תדברו שניכם, תכירו זה את זה.‬
‫ארוחת הערב כמעט יצאה מהתנור.‬
‫את בסדר?‬
‫כן. יש רק מישהו שאומר, "היי, תני לי לצאת".‬
‫- תסלחי לי לרגע? - בטח.‬
‫- אימא... - יפה, נכון?‬
‫יצאת מדעתך.‬
‫- אני לא נשאר. - אתה נשאר.‬
‫למה אין דלת אחורית?‬
‫לפני שתי דקות יכולת להישאר. מה השתנה?‬
‫- לינה ברופמן. - מה?‬
‫היא בחורה יפה, מוסיקאית מוכשרת.‬
‫- מעניין אם חליל הצד איתה. - היא בהיריון.‬
‫- קצת. - הילד כמעט הולך.‬
‫- מלח. - לא אצא עם אישה בהיריון.‬
‫אוי אלוהים, לא, אין זמן לצאת.‬
‫אגיד לה שאני חולה ושאת משוגעת.‬
‫אתה גבר גרוש עם שני ילדים קטנים.‬
‫יש לך מועדון לילה בצ'יינהטאון,‬
‫ובלתי אפשרי להסביר את זה.‬
‫אתה לא יכול להיות בררן.‬
‫- אימא... - אתה צריך בת זוג.‬
‫מישהי להיות איתה.‬
‫אישה טובה עושה גבר טוב.‬
‫איפה אתה חושב שאבא שלך היה בלעדיי?‬
‫תיזהר.‬
‫תן לי סיבה אחת טובה למה אתה לא יכול לצאת‬
‫ולאכול ארוחה טובה עם הבחורה הזאת.‬
‫אז...‬
‫- את נהנית ללמד? - אני אוהבת את זה.‬
‫כי אני אוהבת ילדים.‬
‫נכון, מחיאות כפיים לאיש מצחיק מאוד, אני.‬
‫אבל תמחאו גם קצת כפיים לחבר שלי, פרנקי בורדן. יפה מאוד, פרנקי.‬
‫את פרנקי בורדן צריך לגרור, לשכן ושזברה תאנוס אותו...‬
‫עם פרנקי בורדן אין יותר נמוך מזה.‬
‫הבא אחריי הוא איש מצחיק מאוד,‬
‫קוראים לו בילי ג'ונס.‬
‫תודה. אני לא ילדתי אותו, אבל אקבל את מחיאות הכפיים.‬
‫- בילי ג'ונס? - אלוהים אדירים.‬
‫המיץ של הזבל! בילי ג'ונס!‬
‫לפני שהוא יעלה, אעדכן אתכם לגבי ההופעות הקרובות.‬
‫הנה הוא.‬
‫הוא אפילו עומד כמו לא יוצלח.‬
‫קודם כול, לערב אחד בלבד, יש לנו צ'ופר אמיתי בשבילכם.‬
‫דייב הגדול מככב...‬
‫אפילו בילי יוצא בהופעה שלו.‬
‫ההופעה הנוראית שלו. אני שומעת אותה בסיוטים שלי.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫רגע, לאן את הולכת?‬
‫מה הקטע עם החיוך?‬
‫בילי ג'ונס יצא החוצה לעשן.‬
‫יש לנו עשר דקות‬
‫לפני שיבין איך להקיף‬
‫את הבניין ולהיכנס.‬
‫- מה? - נעלתי אותו בחוץ.‬
‫- שובבה קטנה שכמותך. - כן.‬
‫אז הנה הוא בא,‬
‫הוא בדיוק חזר ממסע הופעות עולמי,‬
‫אם אתם קוראים לעולם "סקרנטון".‬
‫הכוכב האהוב על כולם, חוץ מאשתו.‬
‫בילי ג'ונס.‬
‫איפה אתה, בילי?‬
‫- למה את מחייכת? - בילי ג'ונס.‬
‫תודה, תודה.‬
‫כן, בילי.‬
‫איפה בילי?‬
‫שבוע קשה.‬
‫נשים.‬
‫אי אפשר לחיות איתן, אי אפשר... בזה זה מסתכם,‬
‫אי אפשר לחיות איתן.‬
‫"אשתי". נו, באמת.‬
‫היא הלכה למדיום שאמר לה שבגלגול הקודם היא הייתה מרי, מלכת סקוטלנד.‬
‫אמרתי, "מקווה שעשית חיים. בגלגול הזה‬
‫"את מרי נקי את הגרביים שלי."‬
‫האישה... היא אמרה שהיא רוצה עבודה.‬
‫אתם מאמינים?‬
‫אמרתי, "יש לך שתי עבודות שאת לא הולכת אליהן,‬
‫"יד ומציצה."‬
‫אני מקדישה את זה לאיש שלי, בובי.‬
‫נתק לה את המיקרופון. כבה את הזרקור.‬
‫אני חייבת לזוז. למה אשתי תמיד מדברת איתי בזמן המשחק?‬
‫לעזאזל.‬
‫"...רציתי שתהרסי משהו כיפי, הייתי לוקח אותך לחדר השינה."‬
‫לא זרקת את בירנבאום, לא זרק את בורדן.‬
‫- מה קרה לך? - לך להופיע.‬
‫- היא הרגע הופיעה. - אבל עוד יותר טוב. ובעקבים.‬
‫- מורחקות לתמיד, שתיכן. - תעזוב אותי.‬
‫פעם היית מצחיקה.‬
‫- מה קרה? - מה?‬
‫אתה אוהב בדיחות כשבילי מספר אותן.‬
‫זה עסק של בידור.‬
‫אנשים לא באים לכאן שתצחקי עליו.‬
‫הם באים ליהנות.‬
‫זה מה שעשיתי,‬
‫עשיתי להם כיף חיים.‬
‫חבוב, שמור את שני הדולר שלך.‬
‫בשביל דולר וחצי תעשה חיים אצלי.‬
‫היי, מי רוצה לעשות חיים?‬
‫מה את עושה ממערב לשדרה השלישית, מותק?‬
‫- מה? - בואי.‬
‫- היי, תעצור. - היא קומיקאית.‬
‫כן, היא קורעת מצחוק.‬
‫היי, חכה.‬
‫לעזאזל, הנה זה שוב מתחיל.‬
‫זאת הייתה צעקה טובה?‬
‫- זאת הייתה צעקה טובה. - טוב מאוד.‬
‫קריאה מעוררת. הייתי צריך לחפש כמה מילים.‬
‫הייתי המצטיין בכיתה שלי בפרינסטון. אני מכיר מילים.‬
‫אפשר לשנות אותן.‬
‫ניתן לקוראים להשתמש שוב במילונים שלהם.‬
‫סימנתי באדום כמה דברים. אין צורך להישאר.‬
‫מצוין. אני שמח.‬
‫זה אפילו ישמח אותך יותר.‬
‫ותחסוך לנו בול.‬
‫מה זה?‬
‫- המשכורת הראשונה שלך. - המשכורת הראשונה שלי. נפלא.‬
‫אתה רוצה את הבול?‬
‫אוותר עליו. תודה, גייב.‬
‫תודה, אייב.‬
‫כל מה שאנחנו אומרות לגברים עובר דרך מסנן פוזל של גבר,‬
‫שלנו אין.‬
‫אנחנו אומרות, "לא", הם שומעים, "כן".‬
‫אצלנו זה "עצור", אצלם זה "עבור".‬
‫אצלנו זה, "רוצה ליהנות?"‬
‫הם שומעים, "רוצה ליהנות?"‬
‫אותו הדבר, אבל הם הוציאו את זה מההקשר.‬
‫שפה, אני יודעת.‬
‫איתי זה תמיד קשור לשפה.‬
‫הערב אמרתי משהו,‬
‫ונעצרתי.‬
‫זה לא קשור למה שאתה אומר,‬
‫זה קשור לאיפה שאתה‬
‫כשאתה אומר את מה שאתה אומר.‬
‫ומי בסביבה כשאתה אומר את מה שאתה אומר‬
‫איפה שאתה נמצא.‬
‫קוקאין?‬
‫למה את כאן?‬
‫- שידול. - בשמלה הזאת?‬
‫האמת שאני כאן על כך שהעזתי לומר מילים מסוימות‬
‫בטווח שמיעה משוטר מזוין אחד בשם קרופקי.‬
‫שפה, אני יודעת.‬
‫צריכה מצית?‬
‫תודה, מותק.‬
‫זאת הפעם הראשונה שלך?‬
‫- בכלא? אלוהים, לא. את? - כן.‬
‫את תתפסי את הפרינציפ.‬
‫לא התכוונתי...‬
‫לא משנה.‬
‫אז, איפה הייתי?‬
‫כן. כבר דיברנו על בובי?‬
‫- על בילי ג'ונס. - ונואה בירנבאום.‬
‫אז שמרתי את הטוב ביותר לסוף.‬
‫מרים מייזל, את משתחררת בערבות.‬
‫תני לי שנייה לסיים כאן.‬
‫בובי, זאת אומרת,‬
‫אין סיכוי שזה השיער שלו.‬
‫אני יודעת שזה מעל ומעבר.‬
‫הרבה יותר מזה.‬
‫- את תקבלי את זה בחזרה. - זה מארב.‬
‫זה לא. היא בחורה מתוקה,‬
‫והיא לא רצתה להתקשר להוריה.‬
‫זה דבר אחד לשחרר אותך בערבות,‬
‫אבל גם זונה שאני לא מכירה?‬
‫אני לא זונה.‬
‫נכון, את מיס טרנסטייל לשנת 1959.‬
‫אני שמחה שאמרת "נכון".‬
‫תפנה ימינה בשישי.‬
‫אני מאמינה לה.‬
‫היא לא לובשת תחתונים.‬
‫דברים דורשים קצת אוורור.‬
‫היי, אנחנו מסתובבים במעגלים?‬
‫עוד שני רחובות. 46.‬
‫היה לי כיף יותר בכלא מאשר במועדון הסטנד-אפ הזה.‬
‫תאורה טובה יותר.‬
‫בובי הוא חרא. זה נגמר עם המועדון.‬
‫זאת הנקודה שלי, סוזי.‬
‫אני לא רוצה לשחק את המשחק. אני מבוגרת מדי.‬
‫את אפילו לא בת 30.‬
‫אני מרגישה זקנה.‬
‫אני רוצה להיצמד לגזלייט, מועדונים בווילג'.‬
‫מקומות שאני יכולה לדבר בהם. להיות אני.‬
‫בטח,‬
‫תיצמדי לווילג', לבתי הקפה,‬
‫אבל תנסי להתפרנס.‬
‫מועדונים רווחיים עושים את הכסף מאלכוהול.‬
‫אני יודעת, ניהלתי את הגזלייט. בלי אלכוהול, אין כסף.‬
‫אופיע שלוש הופעות בערב. ארבע.‬
‫- חמש. - חמש כפול אפס זה עדיין אפס.‬
‫בלי אלכוהול, אין כסף.‬
‫לאף אחת מאיתנו.‬
‫- כן. - היי, חלפנו על פניו.‬
‫אני לוקחת את הרכבת התחתית. כשיורדים מרכבת אי,‬
‫זה שני רחובות למעלה ואחד הצידה.‬
‫זה עוזר?‬
‫היי, מייקי.‬
‫אהיה זריזה.‬
‫היי, באני, עצרו אותי.‬
‫יופי לך.‬
‫קפה. רוצה קפה?‬
‫אני צריכה קפה מחורבן.‬
‫אני בסדר.‬
‫למישהו יש 20 דולר?‬
‫עשרים דולר? מה אני רוקפלר?‬
‫חסרים לי שני דולרים, אבל יש לי את השאר.‬
‫הייתי צריכה להזהיר אותך על הקפה.‬
‫איך אפשר לנסח את זה במילים?‬
‫את חדשה?‬
‫מחיאות כפיים ללנה לה רו.‬
‫בחורה צעירה נחמדה ופטריוטית.‬
‫אני רואה שחלק מהבחורים עדיין מצדיעים.‬
‫תשמרי על העודף, מותק. אל תפסיקי.‬
‫היי, חליפה יפה.‬
‫בטח יש גוויה עירומה בחדר מתים איפה שהוא.‬
‫אגב גוויות,‬
‫שמעתם על צפידת מוות?‬
‫הייתי הורג כדי להיות צעיר, אבל לא ידעתי שאצטרך למות כדי להישאר נוקשה.‬
‫זה הערב האחרון שלי כאן בוולפורד.‬
‫אל תברכו אותי כולם ביחד.‬
‫פרישה טובה.‬
‫אנחנו חייבים לספר להורים שלי עלינו.‬
‫דחיתי את זה כמה שיכולתי.‬
‫השם "לינה ברופמן" אומר לך משהו?‬
‫- היי. - היי, תעצרי.‬
‫- איך נכנסת הנה, לעזאזל? - היעדר אבטחה מוחלט.‬
‫מה זה?‬
‫הכסף שהלווית לי להחזיר את הכסף ששמרתי למידג'‬
‫- שאני די... איבדתי. - הימרת עליו.‬
‫מה לגבי האיש מחברת הביטוח?‬
‫הוא עדיין מחפש אתכן?‬
‫אחותי מוצצת לו בשירותים של המשרד בכל יום,‬
‫אז הכול בסדר.‬
‫אז זהו. התאפסנו.‬
‫ואני חזרתי לנקודת ההתחלה.‬
‫פחות, אחרי תשלום הערבות למרים ולזונה ההיא.‬
‫כל משפט שאת אומרת גרוע יותר מהקודם.‬
‫חכי.‬
‫בחיים,‬
‫ואני מתכוון בחיים,‬
‫אל תשחקי עם הכסף של אשתי שוב.‬
‫- לשעבר. - לא.‬
‫אימא?‬
‫הכול מונח במדף גבוה מדי.‬
‫אני לא ג'ירף. אני צריכה את המטבח שלי כפי שהוא אמור להיות.‬
‫תמשיכי.‬
‫- אבא? - מרים. שלום.‬
‫איך עבר עלייך הלילה?‬
‫בסדר. נעצרתי על שידול.‬
‫נחמד.‬
‫הכול טוב?‬
‫בטח. הכול בסדר.‬
‫למרות שכן יש לי‬
‫נושא רציני לדבר איתך עליו. שבי.‬
‫שבי, שבי.‬
‫- מרים... - זאת לא הכוס הראשונה שלך.‬
‫אני חושב שזה לא בסדר‬
‫שגבר נתמך על ידי הבת שלו.‬
‫זה נוגד את החוקים‬
‫- של אב-בת ובת-אב. - בסדר.‬
‫קיבלתי את המשכורת הראשונה שלי היום מה"וויס".‬
‫אני נותן לך את כולה,‬
‫לכסות הוצאות מחיה. קחי אותה.‬
‫- אבא, באמת... - קחי אותה.‬
‫זאת משכורת לשבוע שלם?‬
‫כן.‬
‫מה היא תכסה?‬
‫- בכנות? - אני מתעקש על כנות מלאה.‬
‫- ביצה. - ביצים זה טוב.‬
‫אז ביצה אחת.‬
‫- אולי שתיים. - לא מספיק לאומלט.‬
‫זה יכול לכסות כמות של מלח.‬
‫חצי גזר.‬
‫- אתה בטוח שזה שבוע שלם? - זאת המשכורת השבועית שלי, מרים.‬
‫אמרו לך שזה יהיה סכום כזה קטן?‬
‫אני חושב. התלהבתי כל כך כשהם שכרו אותי,‬
‫אולי לא הקשבתי.‬
‫הייתי צריך לקחת את הבול הזה.‬
‫- המה? - כלום.‬
‫תצטרפי אליי.‬
‫את יודעת מה האירוניה בכל העניין הזה?‬
‫העבודה‬
‫נהדרת.‬
‫זאת אומרת,‬
‫היא ממש נהדרת.‬
‫אני מחבב את האנשים האלה.‬
‫הם שונים, חכמים,‬
‫אבל משוחררים יותר.‬
‫וזה הדבר הכי מצחיק...‬
‫כן?‬
‫עושה רושם שהם מחבבים אותי.‬
‫כולם מחבבים אותך.‬
‫אף אחד באונ' קולומביה לא חיבב אותי.‬
‫ותראי את זה.‬
‫זה אתה.‬
‫- תמסגר את זה. - לא. אני לא יכול להרשות לעצמי למסגר.‬
‫היא אמורה להספיק.‬
‫צחקתי.‬
‫אבל מה הממשלה יכולה לקנות‬
‫עם ה-96 סנט‬
‫של מיסים שהיא מחזיקה בהם?‬
‫בוא נראה.‬
‫- מטוס קרב? - לא, הם עולים דולר ומשהו.‬
‫- כמה סיכות. - אבל לא את השדכן.‬
‫זה ייקח יותר זמן.‬
‫אבא, אני יודעת שזה הלם, אבל...‬
‫תסתכל על זה כך, אתה עושה משהו שאתה אוהב.‬
‫כן.‬
‫שנינו.‬
‫עוסקים באומנות שלנו.‬
‫למרות שאם אחד מאיתנו היה עוסק בבנקאות, זה היה חכם.‬
‫את בטוחה‬
‫שאת יכולה להתמודד עם כל זה?‬
‫לחיי האומנות.‬
‫כתוביות: ליאורה הרשברג‬
‫בקרת כתוביות יעל אביב‬