Där har vi det.
In i minsta del.
-Soffan. -Matsalsstolarna.
-Teven. -Orgielamporna.
Orgielampor?
Det är inga orgielampor.
Vad gör personerna på dem?
Tja, hon är lärare,
och det här är hennes giftasvuxna elever och... Det här är snusk.
Vad lär hon dem? Franska?
De är fina, jag gillar dem ändå. Vad säger du, Antonio?
Det tar ett tag att lasta av allt.
Bra. Jag har några ärenden att göra.
-Tar du över, Imogene? -Jamän.
Okej, sätt igång och jobba!
Ursäkta, jag blir bossig.
Ta det försiktigt.
Akta orgielamporna.
Olja är svårt, men jag ska försöka.
Du är bäst. Ha en bra dag.
-Herman. -Mrs Maisel!
Allt väl? Hur mår Marilyn?
-Vi firade just 30 år som gifta. -Mazel tov!
Jag är tillbaka och har en massa tvätt till dig.
Jag ska se till att det går undan.
Har jag fortfarande kredit?
Visst. Vad var det, 15 dollar?
Nåt ditåt. Man jag tänkte be om
en högre gräns för krediten.
-Högre gräns? -Säg 30 dollar?
Jag har inte tvättat sen jag for.
Det blir så mycket tvätt
att en högre kredit blir bra för oss båda.
Det ordnar vi.
Du är för rar.
Jag ska dela ut till alla jag känner.
Marknadsföring!
Tack, mrs Maisel.
Och 63 cent tillbaka. Tack och välkommen åter.
-Eli! -Mrs Maisel!
-Stans bästa bullar än? -Jag hoppas det. Är du tillbaka?
Från och med nu.
Redo att starta om min kredit.
Visst. Vad var det? Tio?
Då, ja. Men jag tänkte mig det dubbla nu.
-Jaha? -Trippla?
Du skulle se barnen äta.
Men du vet, med dina sex.
Högre kredit är bra för oss båda.
-Jag antar det. -Känner du Herman?
Han bad mig nästan höja krediten. Lite påflugen.
Jag ska försöka.
Tack. Om jag inte kommer hem med de här,
äter barnen upp mig.
-På kredit? -Okej.
Jag ska dela ut till alla jag känner.
Marknadsföring, Eli!
Tack, mrs Maisel.
Johann! Ny uniform?
Vet du, kemtvätten och bagaren nästan
bad mig höja krediten.
-Vuxna män som bönar och ber. -Jodå.
Högre kredit är fördelaktig, särskilt för dig.
Jag ska kolla.
Berätta om Herman och Eli.
Här är deras kort.
-Absolut. -Vad rar du är.
-Randy! -Hej, mrs Maisel!
-Vem har de bästa melonerna? -Jag.
Är det inte jag?
Jag är tillbaka och vill prata om min kredit.
Din kredit?
Har du sett ett mjölkbud be, Walter?
Jo, allvarligt. Han bad mig höja min kredit.
Han sa att han tjänar mer på det än jag!
Inte där.
-Det är köksgrejer. -Jag organiserar.
Jag är kvinna, jag saknar sinne för affärer.
Var snäll, vi gillar Antonio.
Förlåt. Min nordiska mormor.
Jag ärvde hennes kyla.
Nu när bagaren, mathandlaren och kemtvätten
höjer min kredit, är det logiskt att du gör det.
Jag vill ogärna byta apotek.
Tjugofem blir jättebra.
Jag ska säga till alla att du är den bästa apotekaren.
Du vet vad jag menar. Marknadsföring. Hej då.
Den jäkeln trilskades.
-Vad gör du? -Löser mitt kassaflödesproblem.
Förra veckan fick jag Moishe
att skjuta på amorteringen på lägenheten.
Jag tog med Esther.
Höll henne i knäet,
barfota, lite smutsig, med sin enarmade docka i famnen.
-Nej. -Jag pratade om att hon behöver nya skor.
Jag grät inte, men det gjorde Esther.
Jag nöp henne.
-Skamlöst. -Men det funkade.
Får jag kredit på mjölk, tvätt, mat,
hos slaktaren, bagaren och på apoteket
i några månader,
kan jag nog klara det.
Hej, gamla vän.
Din hedersplats väntar.
Hyllan är komplett.
Följ med. Jag behöver en åsikt.
Vad tycks?
Är det kubism?
Seriöst, vad tycker du?
Seriöst, vansinnigt.
Vid första anblicken, ja, men hör här.
-Midge! -Okej.
Gammalt ställe, nytt liv, visst?
-Visst. -Nya vyer. Invändiga vyer.
-Okej. -Vardagsrumssoffan
måste stå där den står.
Den byggdes för rummet.
Teven står mittemot soffan etcetera.
-Instämmer. -Köket är köket,
foajén är som den är.
Var kan jag skapa nåt nytt,
nåt fräscht, nåt som är "jag"?
Sovrummet.
-Du borde inte... -Vänta.
...flytta.
Det måste inte vara som Joel och jag hade det,
fast vettigt.
Joel och jag var vettiga, och vi vet hur det gick.
Jag vill känna att sovrummet är mitt.
Jag vill inte känna att det var här Joel och jag
ganska ofta, du vet...
-Jag vet. -Han dumpade mig här.
Han stod där. Jag stod här.
Det är nytt för där han dumpade mig
står byrån nu, och jag stod där sängen är,
vilket är en tröst för mig.
Vad tycks?
Du borde ha det som det var. Det är kliniskt vansinnigt.
-Jag gjorde mig illa. -Ja, på smalbenet och tån.
Joel gjorde det.
Jag vet.
Men ställ tillbaka allt som det var.
Trevligt och fint.
Och nu är du ensam här. Du får båda garderoberna.
Nej.
Jag ska leva med det här och se hur det känns.
Jäklar, fan.
Hur gick det?
Jag måste ringa slaktaren.
-Sopkörarna strejkar inte. -Enligt vem?
Mig! Plötslig astigmatism, Jerry?
Jag misstog mig.
När ska de tömma soporna?
-Än sen? -Det gäller renhållning.
Kev har rätt.
Bernie slängde en avokado förra veckan och den är kvar.
Abe Weissman, där är du.
Förlåt, är jag sen?
Mötet skulle vara kl. 10.00.
Du är inte sen. Tre av oss sov här,
inte för att frugorna sparkat ut oss.
Hon sparkade inte ut mig, hon låste mig ute.
När vi vaknade började mötet.
Alla, det här är den ryktbare Abe Weissman,
Broadways skräck, och nu vår skräck.
-God morgon. -Allt väl?
Terrence, konstredaktör.
Bernie, nyheter. Jerry, lokalnyheter.
Leonard, debattör, ibland skriver han.
Vår fotograf, Kal-El, från planeten Krypton.
Jag var dum nog att visa mina Stålmannen-serier.
-Gilbert. -Jules är vår klottrare.
Kev... Vad är du nu igen?
-Lägg av. -Vår huspoet.
Och det är hela skutan, vårt kött och blod. Sätt dig.
Stör det om vi röker, Abe?
Nej. Jag röker pipa själv.
Men det du röker är inte det jag röker.
Snygg svid, Weissman.
-Äkta tweed. -Sluta, Jer.
Klä dig hur du vill. Mailer kom i kalsingar en gång.
Varför knivhögg han sin fru? Hon var trevlig.
Hon sa till Norman att han inte är nån Dostojevskij.
Jag pratade länge med henne vid ett boksläpp.
-Rätt åt henne. -Vissa av oss måste iväg.
Vi fortsätter.
Kolla källor. Stämmer de, trycker vi det.
Abe, jag gör ogärna det här,
men du har tre saker att recensera i veckan.
-Tre? -Det är mycket, jag vet.
Nej, faktiskt inte.
The Voice har i snitt 3,25 teaterrecensioner sen dag ett.
Så det är den galoppen.
Hur fick du fram den siffran?
Jag läste de gamla numren.
På biblioteket på 42nd.
Det tog ett par veckor.
Läste du alla gamla nummer?
Alla utom 13 november -57.
Nån måste ha stulit det.
Jag vill gärna täppa till det hålet en dag.
Det känns som om jag har visat mina Stålmannen-serier.
Nej, vi applåderar noggrannheten, mr Weissman.
Och ifrågasätter din mentala hälsa.
Carol, gräv fram numret från 13 november 1957 åt Abe.
Vi ska täppa till det hålet.
Annonsavdelningen hälsar
att förra veckans framsida gjorde deras liv eländiga.
Uppdraget slutfört.
Oj, vad jag hatar annonsavdelningen.
-Miriam, vi är här! -Vi knackade inte.
Vi diskuterade saken,
men kom fram till det här.
Hej, ni två.
Märkligt. Som att resa tillbaka i tiden.
Vilken konstig känsla.
Som nåt ur The Twilight Zone.
Senaste avsnittet var en pärla.
-En visning kanske? -Gärna.
Det var en reklamchef,
överarbetad, härjad.
Tydligen stand-in för Rod Serling.
Så tjusigt. Och vilken utsikt.
Jag har min flod åter.
Hans chef skrek jämt på honom:
"Hugg i, Williams!"
-Matsalen. -"Hugg i bara."
Sen somnar han på tåget hem.
Allt ditt porslin. Och ett piano.
Han vaknar i en idyllisk stad som heter Willoughby.
-Ska vi fortsätta? -Ett annat århundrade.
Hästdragna vagnar och en blåsorkester.
Jag pratar med mig själv.
-Jag har alltid älskat de stolarna. -Jag med.
Så perfekta för rummet.
Den här vägen. Till sovrummet.
Har vi sett köket?
Flickor?
Det behövdes nåt nytt.
Är ni där?
Det är fortfarande formellt sett ett sovrum.
-Svara då. -Nu till gästrummet.
Jag har förnyat det också.
-Kul. -Vänta lite.
Har vi sett sovrummet?
Ni har för bråttom.
Vad tycks?
Det är ju våra saker.
-Jag vet. -Vad gör de här?
-Det är ju våra saker. -Jag vet.
Vad gör de här?
Det är därför jag bjöd er.
-Jag har ett erbjudande. -Vadå?
Jag tänkte att det vore underbart
för er två
att flytta in här med mig.
Och barnen.
Och förstås Zelda.
Hela klanen Weissman tillsammans igen,
i samma byggnad som förr, bara några våningar längre ner.
-Vad säger ni? -Ja.
-Absolut inte. -Va?
-Tänk efter lite. -Tänk, bara.
Reagera inte reflexmässigt.
Det gör jag inte.
Jag hörde erbjudandet och avvisade det.
Snälla pappa.
Du skulle vara i ditt gamla kvarter,
med din tidningskiosk, din Zabars, din synagoga,
stället där du köper syltmunkar
och hemlighåller det.
-Syltmunkar? -Allt det där finns
-i T-banan. -Säg att du trivs i Queens.
Säg det bara.
Titta vem som blivit en hobbysnobb.
Jag gillar idén.
Gillar? Vi är i gästrummet.
-Så? -Så när du har gäster,
ska de sova på oss?
-Om de vågar. -Och vi får väl spybadrummet?
-Vilket då? -Det som Ethan spydde i
för två år sen. Ymnigt.
Det är rengjort nu. Ta det intill mitt sovrum. Det är identiskt.
Badrummet med Esthers blöjor.
Kära nån. Då delar vi.
Badrummen är gemensamma, vi kan alla bli illamående tillsammans.
Du är lurig, du.
-Pappa. -Abe.
Du tänkte bjuda oss hit,
spela musik, få oss berusade,
ställa dig in med blommor, god middag och ett billigt piano?
Det är säkert ostämt också.
Det är perfekt stämt och har en fin varm ton.
-Resten jag sa stämmer. -Jag vill ta hand om er.
Återgälda er för att ni har uppfostrat mig.
Du borde inte ha köpt tillbaka den.
Vilken man vill ha en kvinna som äger en lägenhet?
Det är sant. Det gör dig mindre feminin.
Låt mig dra upp trosorna och klia mig som en hel karl.
Vad sa ni?
Låt oss äta om vi ska äta.
"Som en hel karl."
-Hej. -Din mor tror att vi är snyltare.
-Hej, mormor. -Morfar är envis.
-Hej, mamma. -Gå och lägg dig.
Att bo hos Moishe och Shirley har varit en mardröm.
De är ju nudister!
-Man vänjer sig. -Tänk.
Lägenheten och kvarteret är
som ditt Willoughby, okej?
I den där serien. Inbjudande, fridfullt, idylliskt, hemma.
Willoughby var begravningsbyrån
där killen som "högg i" hamnar.
Han var död på slutet, Miriam.
Han hoppade av tåget. Det hade du vetat om du lyssnat.
Vet du, Twilight Zone verkar dumt.
Alla är döda och vet det inte,
eller tror sig vara döda men lever,
eller är från rymden och vet det inte,
eller tror sig vara döda men är från rymden.
Fel! Vissa är i en alternativ verklighet.
Sluta båda två!
Abe, vi kan inte bo hos Moishe och Shirley.
Vi blir snart nervvrak.
Vad du än säger, vill du tillbaka hit.
-Det vet jag. Och jag med. -Tack.
Folk får inte tro att vi är medellösa.
Vi måste hitta på en historia.
-En historia? -Vi kan inte säga
-att du försörjer oss. -Förödmjukande.
Men inte att bo hos Moishe?
Nej, för vi hade en historia.
Den vill jag höra.
Vi sa att vi flyttade för att Abe slutade på Columbia
och vår fina lägenhet inte följde med,
och att vi stämmer en skum hyresvärd
för att få igen insatsen. Mr Crink.
-Vem? -Den skumma hyresvärden!
Har fejkhyresvärden ett namn?
Vi ville inte hyra medan processen pågår,
så vi bor tillfälligt hos Moishe.
-Rättegång nästa vecka. -För vad?
Lyssnar du inte?
För att få tillbaka insatsen.
Mr Crink finns inte.
Den logiska historien för att flytta hit
är att vi köpt våningen åt dig.
-Va? -Det funkar för mig.
Jag gjorde allt detta för er
och ni vill säga till alla att ni gjorde det för mig?
Det är inte rätt.
-Är det en tävling? -Nej.
Jag trodde att det var av osjälviskhet.
-Ja. -Då är vi överens.
-Va? -Du flyttar in hos oss.
-Okej? -Avgjort.
Bra. Jag hämtar en drink.
Och tack för att du avslöjade det där om munkarna.
Hon är i ett skört tillstånd.
Tala tyst, gör inga plötsliga rörelser.
-Okej. -Våra regler är
ingen smuggling, inga droger av nåt slag,
inga vapen, inget som kan användas som vapen.
-Okej. -I det ingår pennor,
verktyg, skosnören, rep, nagelfilar,
flasköppnare med mera.
-Uppfattat. -Tilltala patienten
du ska hälsa på. Öppna inga fönster,
stäng inga dörrar. Förstår du?
Ja, jag fattar.
Vi har en lista med särskilda saker
som upprör henne och inte får nämnas.
De flesta tycks vara namnen på hemliga älskare.
De inkluderar:
"Vincent Price, Edgar G. Robinson, Jan från Jan och Dean,
"samt Dean, Howlin' Wolf, Salvador Dali, Cubby O'Brien."
Från Mickey Mouse Club?
"Fess Parker, Igor Stravinskij, Adlai Stevenson."
Jag lämnar listan. Den är lång.
Slutligen, nämn inte staden Cleveland
eller ordet "fuktig".
Det sista förstår jag.
Rakt fram.
Sophie?
Kära nån, Susie! Du är här.
Och av egen fri vilja.
Det gör det speciellt.
Du ringde dussintals gånger.
Gjorde jag? Allt är ett enda töcken.
Och molnen är formade som frukt.
Där är en banan,
där är en kumquat.
Sätt dig.
Så, hur hamnade du här?
Jag har gått igenom ett rent helvete.
Efter Fröken Julie gick allt bara utför.
Mörkret omslöt mig som en gammal minkpäls.
Jag behövde hjälp.
Jag träffade min advokat, min pressagent,
min affärsmanager och min investeringsmäklare.
Och vi kom överens om att jag borde ha ett nervsammanbrott.
Hade du det?
Här är min kära Helen. Hej, Helen.
Hej, Sophie.
Jag träffar min manager.
-Hur mår Leslie? -Fortfarande i respirator.
-Nån öppnade hennes fönster. -Mot reglerna.
De undersöker saken.
-Hej då. -Vi ses vid shuffleboarden.
Men för fan!
Man vänjer sig.
Se på oss.
Ett par pippin i gökboet.
Jag är på besök, men jag är här av ett annat skäl.
-Dawes! -Ja, ma'am.
Det är visst dags för mina piller.
Er tajming är oklanderlig, ma'am,
-som alltid. -Ja.
Du verkar ha det bra,
och det gläder mig.
Vill du ha en gul? Jag gillar dem inte.
Vi har en affärsangelägenhet att klara av.
En sak för dig att skriva under.
Vill du ha min autograf?
Ungefär. Det är bara ett dokument
som säger att vi inte längre har en affärsrelation.
En advokat tittade på det och så där.
Det är en formalitet eftersom
vi inte lär ha nåt mer med varandra att göra.
Men du är min manager.
-Det är jag inte. -Du fick mig till Broadway.
-Min manager. -Jag är inte din manager.
Så många äventyr väntar oss.
Jag och min manager.
Jag är inte din manager.
-Jo, det är du. -Nej.
Läs det här.
Nå?
Det är en upplösning av ert partnerskap, ma'am.
Är detta verkligen vad du vill?
Ja.
Okej.
Dags för mitt bubbelbad.
LUCILLE JÄVLA BALL
Lucille! Vänta, Lucille!
Miriam, knacka, snälla. Det är ett badrum.
-Mitt badrum. -Badrummen är ju gemensamma.
Är det inte längre så?
Ja, men varför arbetar du i mitt, alltså vårt, badrum?
Jag har inget arbetsrum och behöver en skrivplats.
Jag måste trivas, för då är jag kreativ.
Men ditt, vårt, andra badrum är lika stort.
För nära rummet där din mamma sover.
Jag skulle väcka henne, det vore oförskämt.
Ja, du vill inte vara oförskämd.
Du hade inga rödpennor.
Nåt mer?
Dörren!
Mamma, du är uppe. Och omorganiserar mitt kök.
Allt stod på löjligt låga hyllor
för att din korta vän ville ha det så.
Jag tyckte att det funkade.
För en lilleputt, ja, men inte för normalstora människor.
-Jag fattar. -Isobel?
Imogene.
Pappa! Mamma är uppe!
Vad vill du ha till frukost?
Flingor.
Du är konsekvent. Jag gillar det.
Mamma, tog du in mjölken?
Nej.
Jäklar.
-Miriam! -Jösses!
Smyger ni på mig?
Vi gick bara en promenad.
Mjölken?
För att den inte skulle surna
tänkte jag lägga den i mitt kylskåp
tills ni kom hem.
Jag tänkte göra det för alla.
Som en mjölkfe. Men nu är ni här.
Så det behövs ju inte.
Varsågod.
Njut av mjölken.
Trevligt att ses.
Så snällt att dina föräldrar köpte tillbaka våningen åt dig.
Anson Farms. Gus här.
Hej, Gus. Det här är Miriam Maisel på 385 Riverside.
Nåt har hänt med vår mjölkleverans.
Ja, Maisel, 385 Riverside.
-Beträffande ditt konto. -Vadå?
Du har ingen kredit hos oss.
Vi hade ett konto i fem år.
Din man hade kontot.
Joel Maisel.
Han hade kontot.
Okej, och jag är mrs Joel Maisel.
Hans fru då.
Han betalade, så det var hans kredit.
Det var vår kredit.
Du börjar från noll,
så vi behöver kontanter.
-Tyvärr. -"Tyvärr" går inte att äta, Gus.
Leverera lite mjölk, för tusan.
-Miriam! -Det är företagets policy.
Jag kan inget göra.
Jaha, så trevligt... Gus.
Vill du veta en sak, Gus?
Er mjölk är inte så himla god.
-Tråkigt att höra. -Den smakar kopiss.
-Miriam! -Ert smör luktar kemikalier.
-Ma'am! -Ni har undermåliga kor, Gus.
-En ex-kunds åsikt. -Ma'am...
Rostat bröd eller banan. Välj.
Nej! Det vill jag inte ha!
Det är en jävla mansvärld, raring.
Okej.
...Harlems stolte son, Shy Baldwin gifter sig.
Många damer med krossade hjärtan där ute!
Shy överraskade sin flickvän
Monica Johnson, bjöd upp henne på scenen,
knäböjde och friade
inför 3 000 vilda fans.
Bröllopet äger rum i New York
när Shy får en paus från sin Europaturné.
Vi meddelar när vi vet mer.
Under tiden, grattis till det lyckliga paret.
Tur att hon sa ja
med 3 000 fans där.
Som om nån skulle rata Shy Baldwin.
Jag tror er make finns med oss i publiken idag.
Hej, hjärtat...
Ja, ja.
-Hallå? -Hej, syrran. Goda nyheter.
Goda nyheter? Checken?
De kritar den idag. Det är affärsjargong.
När de skriver ut checker
säger de att de kritar dem.
Du gör underverk!
Tack. Och du, jag har ett nytt jobb.
Var?
Här på försäkringsbolaget.
-Hej, Marcie. -Hej.
Vilket försäkringsbolag?
Vårt försäkringsbolag, dummer.
Hur kan du jobba på vårt försäkringsbolag?
-Mr B anställde mig. -Som vad?
-Som sekreterare. -Omöjligt.
Jag gjorde som du sa.
Jag låg med mr B och han sa:
"Checken är din på fredag. Vi gör det igen."
Jag sa inte åt dig att ligga med honom.
-Det trodde jag. -"Flörta", sa jag.
Jag sa inte "ligga".
I alla fall är vi ihop nu.
Han sa: "Vill du ha jobb?"
Jag sa: "Ja, om jag inte behöver jobba hårt."
Han sa: "Okej."
Jag gör saker med honom på toan under lunchen.
Det är okej.
Har jag förstått det rätt?
Du jobbar på försäkringsbolaget vi bedrog,
och gör saker med försäkringsagenten
som nu formellt är med på svindeln?
Det blir så ibland med killar.
Jag bad dig inte ligga med honom!
Skrik inte. Kom igen,
du började det här, du stal din klients pengar.
Jag stal inte, jag lånade.
Om man lånar utan att säga nåt,
är inte det stöld?
Är du på kontoret där folk kan höra?
Ja. Läget, Kyle?
Knip igen då!
Vilket humör.
Jag måste lägga på. Hälsa din man.
Visst. Han är glad att jag fick jobb.
Ge mig checken bara pronto.
Hallå?
-Det är jag. -Miriam? Du låter konstig.
Jag får ingen mjölkkredit.
-Vadå? -Mjölkkredit.
Joel har kredit, men inte jag,
för den stod inte i mitt namn.
Jag måste betala kontant,
och jag borde inte ta det så hårt, men det gör jag.
Kan man få mjölk utan att betala?
Sen när då?
Jag vet inte. Igår svävade jag på moln.
Nu känner jag att inget kommer funka,
och jag var galen som tog lägenheten
och mamma vänder upp och ner på köket,
pappa är i badrummet i kalsingarna och tar mitt läppstift...
-Vänta, va? -Varför köpte jag lägenheten?
Rättelse, mina föräldrar köpte den,
så jag är en schnorrer. Jag får inte ens kredit.
Ingen kredit alls.
Jag nöp min dotter. Jag borde anhållas.
Ska jag komma över?
Och L. Roy Dunham skrev ner mig igen.
Ja, jag såg det.
Han berömde nån komiker på Copa och skrev:
"Hans skämt var roliga, inte som de trista utvikningarna
"från ingens favorit, mrs Maisel."
Han skriver om mig när han inte skriver om mig.
Han skrev "de urtrista utvikningarna från ingens favorit, mrs Maisel".
Memorerade du det?
Nej, jag har tidningen. Killen är en skitstövel.
Tänk när han hör att jag inte kan ge mina barn mjölk.
De blir korta och krumma,
och Imogene får ordna deras kök åt dem,
som åt lilleputtar,
och Ethan blir retad dagligen
för jag inte har mjölk till hans flingor.
Så är mitt liv.
Varför grymtar du?
Jag flyttade sängen,
men den passar inte där.
Det måste vara som det var när Joel
med sin fantastiska kreditvärdighet, bodde här,
vilket inte var poängen. Och jag...
Jag brände mina broar med Gus.
"Kopiss". Jag är ett monster.
-Vet du hur det blir? -Hur då?
Antingen förbli gift med Joel,
vilket hans flickvän inte gillar,
eller så får jag fiska på sjukhusen efter en trevlig läkare,
för det här är inte bra.
Jag har mjölk här. Den är bara en vecka gammal.
Nej, tack.
För jag borde lägga på och tvångsmata min son med torrt bröd.
Miriam...
Tack, Sal.
Din fru gillar inte att du äter de där.
"Hjärtattack på en pinne."
Jag är mellan fruar.
Tråkigt att höra. Hur många är det nu? Fyra?
Fem? Den första var Susan.
Sandra.
Den sista var Sandra.
Jag hade två Sandra.
Du gör det svårt.
Den första knarkade.
Och Dotty lämnade dig för Hal Roach.
Du gifte dig internationellt med flamencodansösen,
Conchita nånting.
Hon gick också till Roach.
Den andra Sandra med de gungande bomberna.
Var det nån mellan Dotty och Conchita?
Susie, promenera med mig om du vill.
Men förfölj mig inte.
Okej.
Så, berätta. Varför är du här?
Det är Sophie.
Vilken överraskning.
Hon är knäpp, Harry.
Mer än nånsin.
Frances Farmer upp i dagen.
Är hon på det där dårhuset?
Jag åkte dit för att häva vårt samarbete,
juridiskt. Men hon vägrar.
Låt bara tiden gå.
Hon är passé, det är över för henne.
Oj. Vad iskallt.
Det är en kall bransch, raring.
Jag borde ha lyssnat på dig.
Jag har jämt rätt. Vet du inte det?
På ditt knäppa sätt varnade du mig för
att göra affärer med henne.
Man måste ta sig igenom vissa saker.
Här är min bänk.
Gillar du min bänk?
-Hur kan det vara din bänk? -Läs plaketten.
"Harry Drake. Så skönt det är."
En gåva från Gleason.
Se på utsikten. Vacker, eller hur?
Jag ser två av tre takvåningar som jag mist till fruar härifrån.
-Va? -Du fick henne till Broadway.
Men det var en katastrof.
Hindenburg gånger sex.
Men om Sophie var lite mindre galen,
om hon hade klarat premiärkvällen,
hade du varit en legend.
-Det var inte menat så. -Jag skulle förfölja dig i parken.
Tio Broadway-investerare hotar att stämma mig.
Småpotatis. Jag blir stämd nästan varenda vecka.
Det här är fan den mest stämningsgalna branschen
i den mest stämningsgalna jävla stan
i det mest stämningsgalna landet i hela världen.
Det är Amerika.
Hur går det för din flicka?
Det är mitt andra problem. Jag är rådlös.
Ja, det där med Shy Baldwin. Det är tufft. Tufft.
Nu har hon en idé om hur hon ska gå framåt.
Nån invecklad plan som jag inte begriper mig på.
-Vi sitter fast. -Dumpa henne, då.
-Va? -Dumpa henne. Gå vidare. Hitta nån ny.
Jag tänker inte dumpa henne.
Jag tror på henne. Mer än nånsin.
Hon har nåt visst. Jag vet det.
Hon är så jävla egensinnig.
Om du inte tänker dumpa henne, få ut henne på scen igen fort.
Men hon är så kräsen. Hon gillar små ställen.
-Ingen sprit, inga pengar. -Jag vet.
Lyssna inte på henne, Susie.
Komiker är galna, varenda en.
De fattar dumma beslut, ser inte skogen för alla träd.
Hon har tjurat, avreagerat sig, du har lyssnat.
Få ut henne på scen igen nu.
Ja. Du har rätt.
Och börja diversifiera.
Skaffa fler klienter.
Jag måste gå. Lämnar jag kontoret i fem minuter,
inträffar allt möjligt.
Tack, Harry. Jag menar det.
Och de där på Broadway, jag ska ringa dem.
Stämningarna läggs ner.
Säkert?
Folk pratar om dig, Susie.
-Inget bra. -Det är oviktigt vad de säger,
all reklam är bra reklam.
San Remo,
12 rum, sju badrum, hembiträdenas rum.
Det var den som sved.
Vi ses.
Kommer!
-Kom nu. -Va?
Nu. Vi ska gå ut.
-Vart då? -Tänk inte, prata inte, bara gå.
Okej. Jag kommer strax.
-Vart ska du? -Jag hämtar en hatt.
Nej, det blir inte bara en hatt.
-Jodå! -Byt inte om helt.
-Du duger! -Bara en hatt!
Det är aldrig bara en hatt!
-Kom. -Jag visste inte
att det var hit.
Vad trodde du? Musslor på Howard Johnson's?
-Gärna det. -Kliv ur.
-Jag gillar musslor. -Jag drar ut dig.
-Vad bossig du är. -Ur bilen och in med dig.
Under protest.
Noterat.
Vilken tur att du bytte kläder.
Tänk på vad killarna i Yankees heter.
Hur vore det om Whitey Ford körde en Cheva?
Eller Mickey Mantle inte hade en mantel?
Eller Jim Coates inte hade en överrock?
-Bobby, hej. -Ja?
-Jag tog med tjejen. -Ett sött par.
-För en spelning. -Tyvärr, fullt.
-Så? -Så?
-Kicka nån. -Varför?
-Skojar du? -Vi hade en komikertjej nyligen.
-Inte den här. -Vi går.
Hon är stenkul.
Fast hon blev dumpad av Shy Baldwin?
-Dra åt helvete. -Okej, hon får en plats.
-Verkligen? -Nej, men,
jag ska vara hygglig. Kom in.
Jag slopar inträdet. Drick bara.
Nu blir jag förbannad.
Jag med. Vill du ha en drink?
-Jag behöver en. -Jag med.
Har ni hört talas om Harper Lees nya bok?
-Öl. -Martini. Oliver.
Gissa vad hennes favoritdrink är. Tequila Mockingbird.
Musslor var ingen dum ide.
Nog av mig. Här kommer en väldigt rolig man
från Crown Heights.
Han duschade faktiskt innan han kom.
Här är han, bamsen, Noah Birnbaum.
-Kom, Noah. -Noah Birnbaum?
Noah Birnbaum.
Så Bobby flyttar inte på Noah för min skull?
Har jag fallit så djupt?
Nej, Bobby är bara ett elakt jävla töntarsle.
Man är vad man äter.
Vilken nolla.
Vilken total nolla.
Hej allihop, hur mår ni?
Hur väljer han vilken nollställd hälsning
han ska använda?
-Nolla. -Nolla.
Har alla fått sina drinkar?
En icke-judes favoritvin är Cabernet.
-Jag kan det här. -Jaså?
Judars favoritgrin är...
"Det är för kallt här." Nolla.
-Nolla. -Nolla.
Jag gick förbi en kyrka med min vän Sid.
Där fanns en skylt: "50 dollar om du blir katolik."
Sid sa: "Jag är pank, jag går in."
När han kom ut sa jag:
"Fick du de 50 dollarna?"
Han skakade på huvudet och sa:
"Ni judar tänker bara på pengar."
Jag är jude.
Du pratar högt.
-Struntar jag i. En till. -Vi går vidare.
En pojke berättar för mamma att han är med i skolpjäsen.
Hon frågar: "Vilken roll?"
-Bakom ryggen. -"Judisk make", säger han.
Hon säger: "Säg till läraren
"att du vill ha en talroll."
-Kul. -Var det roligt?
Vi har visst en häcklare
-i publiken. -Vad gör du?
Roar mig lite.
Sluta. Stewie, kasta ut dem om de fortsätter.
Glädjedödare!
Jag tycker synd om Moses
som ledde ett gäng judar genom öknen.
Vilken huvudvärk!
Klart att Gud gav honom torr humor.
Mamma? Pappa? Det är jag.
Joel, se på dig och alla lathundar du släpar på.
Fem års redovisning, sa pappa.
Systemet med separata böcker
gör det skrymmande.
Lägg ifrån dig dem.
Stanna, ta nåt att äta.
Nej, jag har brådis.
Det är ingen fråga, utan en order. Du är för smal.
Okej. Kanske nåt lite.
Det luktar gott.
Jag har lagat dina favoriträtter.
Jag glömde alldeles.
Joely, det här är Lena Brofmann, vår granne.
Hon är lärare i kommunala skolan.
-Säg hej. -Hej, Lena.
-Hej, Joel. -Vad undervisar du i?
Musik. Harmoni och komposition.
Jag är klassisk flöjtist.
-Tänkte jag säga. -Mamma.
Joel äger en musikklubb,
så ni två har mycket gemensamt.
Fint, va?
Kom nu, båda två.
Sätt dig. Lena.
-Lite mer? -Ja. Lite mer.
Joely, sätt dig.
Ni två får prata och lära känna varandra.
Maten är nästan klar.
Mår du bra?
Jadå. Det är bara nån som säger: "Släpp ut mig."
-Ursäkta mig ett ögonblick. -Visst.
-Mamma... -Söt, eller hur?
Du är inte klok.
-Jag stannar inte. -Du stannar.
Varför finns det ingen bakdörr?
Nyss kunde du stanna. Vad har förändrats?
-Lena Brofmann. -Vadå?
En söt flicka och begåvad musiker.
-Undrar om hon har en flöjt. -Hon är gravid!
-Bara lite. -Ungen går nästan.
-Salt. -Jag vägrar dejta en gravid tjej.
Nej, Gud, dejta hinner ni inte.
Jag säger att jag är sjuk. Och du är galen.
Du är en frånskild man med två små barn.
Du äger en nattklubb i Chinatown,
vilket är omöjligt att förklara.
Man får inte vara kräsen.
-Mamma... -Du behöver en kvinna.
Nån att vara med.
En bra kvinna gör en bra man.
Var skulle din pappa vara utan mig?
Akta dig.
Ge mig ett bra skäl till att du inte kan
äta en god måltid med den flickan.
Så...
-Gillar du att undervisa? -Jag älskar det.
För jag älskar barn.
Okej, en applåd för en väldigt rolig man: mig.
Men också en liten applåd för min polare Frankie Borden. Bra jobbat.
Borden borde steglas, styckas, våldtas av en zebra...
Med Frankie Borden når vi botten.
Härnäst kommer en väldigt rolig man,
som heter Billy Jones.
Tack. Han är inte min son, men tack ändå.
-Billy Jones? -Herregud!
Botten av botten!
Innan han börjar berättar jag om kommande uppträdanden.
Där är han.
Han står som en nolla.
...bara för en kväll, har vi en verklig höjdpunkt åt er.
Big Dave är här...
Till och med Billy går ut.
Hans hemska gigg. Jag hör det i mina mardrömmar.
Jag är strax tillbaka.
Vänta, vart ska du?
Vad flinar du för?
Billy Jones gick ut för att röka.
Vi har tio minuter på oss
innan han hinner gå runt
huset och komma in igen.
-Va? -Jag låste honom ute.
-Din lilla rackare. -Ja.
Så här kommer han
från en världsturné,
om man kallar Scranton världen.
Allas favorit, frånsett hans frus,
Billy Jones!
Var är du, Billy?
-Varför flinar du? -Billy Jones.
Tackar.
Ja, Billy!
Var är Billy?
Tuff vecka.
Kvinnor.
Man kan varken leva med dem... Det räcker.
Man kan inte leva med dem.
"Min fru." Gosse.
Ett medium sa att hon hade varit drottning Maria av Skottland.
Jag sa: "Hoppas det var kul, för i detta liv
detta livet får du skotta landet."
Hon vill ha jobb, säger hon.
Ska det här vara roligt?
Jag sa: "Du har två jobb som du aldrig sköter,
med hand och mun."
Den tillägnar jag min polare Bobby.
Stäng micken. Ta bort strålkastaren.
Jag måste gå. Varför snackar frugan jämt under matchen?
Skit också.
"...nåt trevligt, jag tar dig till sovrummet."
Du kastade inte ut Birnbaum eller Borden.
-Vad är det? -Gör ditt nummer.
-Hon gjorde det. -Men bättre. Och i högklackat!
-Ni är portade för livet båda två. -Släpp!
Du var rolig förr.
-Vad hände? -Vadå?
Du gillar skämten när Billy drar dem.
Det här är ett underhållningsföretag.
Folk kommer inte för att du ska driva med det
utan för att roa sig.
Det jag gjorde var
att roa folk.
Behåll dina två dollar.
Jag roar dig för 1,50 dollar här ute.
Kom igen, vem vill ha kul?
Vad gör du väster om Third Avenue, raring?
-Va? -Kom med här.
-Vänta. -Hon är komiker!
Ja, hysteriskt rolig.
Hallå, vänta!
Då var det tamejfan dags igen.
Var det ett bra skrik?
-Ja, det var det. -Bra.
Upplyftande läsning. Jag fick slå upp några ord.
Jag var bäst i klassen på Princeton, jag kan ord.
Jag byter ut dem.
Låt läsarna damma av sina ordböcker.
Jag ändrade nån småsak. Du behöver inte stanna.
Bra. Jag är glad.
Detta lär göra dig ännu gladare.
Och spara ett frimärke.
Vad är det?
-Din första lön. -Min första lön. Underbart.
Vill du ha frimärket?
Jag hoppar över det. Tack, Gabe.
Tack, Abe.
Allt vi säger till män går igenom nåt knäppt mansfilter
som vi inte har.
Vi säger "nej", de hör "ja".
Vi säger "stopp", de hör "gå".
Vi säger: "Vill du ha kul?"
De hör: "Vill du ha kul?"
Samma sak, men de tar det ur sitt jävla sammanhang.
Inte svära, jag vet.
Jag har jämt problem med språket.
Ikväll sa jag nåt
och åkte dit.
Det är inte vad man säger,
utan var man är
när man säger det man säger.
Och vem som är där när man säger det man säger
där man råkar vara.
Kokain?
Vad är du inne för?
-Prostitution. -I den klänningen?
Jag åkte in för att jag sa vissa ord
inom hörhåll för en jävla konstapel Krupke.
Inte svära, jag vet.
Behöver du tändare?
Tack, raring.
Första gången för dig?
-I fängelse? Gud, nej. Och du? -Ja.
Du lär dig snart.
Jag menade inte...
Glöm det.
Så, var var jag?
Visst ja. Har vi pratat om Bobby än?
-Bara Billy Jones. -Noah Birnbaum.
Då sparade jag det bästa till sist.
Miriam Maisel, du är fri mot borgen.
Ge mig bara en sekund att avsluta här.
Bobby, jag menar,
det kan fanimej inte vara hans hår.
Det är mer än plikten kräver.
Ja, så in i helvete.
-Du får tillbaka pengarna. -Rena bakhållet.
Nej. Hon är en rar flicka,
som inte vill ringa föräldrarna.
Att lösa ut dig är en sak,
men en hora jag inte känner?
Jag är ingen hora.
Okej, du är bara ute i svängen.
Bra att du sa "svängen".
Sväng till höger på 6th.
Jag tror henne.
Hon har inga underkläder.
Huden måste få andas ibland.
Du, kör vi runt i cirklar?
Bara två kvarter till. 46th.
Jag hade roligare i häktet än på den där usla klubben.
Bättre belysning.
Bobby är en skit. Skit i den klubben.
Det var det jag menade.
Jag vill inte spela spelet. För gammal.
Du är inte ens 30.
Känner mig gammal.
Jag vill ha Gaslight, klubbarna i Village.
Ställen där jag kan vara mig själv.
Visst,
håll dig till Village, små salonger.
Men försök försörja dig.
Klubbarna gör pengar på alkohol.
Jag drev Gaslight. Utan alkohol, inga pengar.
Jag gör tre pass per kväll. Fyra.
-Fem. -Fem gånger noll är ändå noll.
Utan alkohol, inga pengar.
För nån av oss.
-Ja. -Hör ni, vi har åkt för långt.
Jag tar jämt T-banan. När man går av tåget
är det två kvarter och sväng.
Hjälper det?
Hej, Mikey.
Det går på tre röda sekunder.
Hej, Bunny, jag blev arresterad!
Bra gjort.
Kaffe. Vill du ha kaffe?
Jag behöver lite kaffe.
Inte för mig.
Har nån 20 dollar?
Är jag nån jävla Rockefeller, eller?
Det fattas två dollar, men jag har resten.
Borde ha berättat om kaffet.
Hur skulle du sätta ord på det?
Är du ny här?
En applåd för Lana La Rue.
En fin, patriotisk ung flicka.
Jag ser att några av er fortfarande gör honnör.
Behåll växeln, fortsätt fylla på.
Hallå, snygg kostym.
Det ligger ett naket lik på nåt bårhus nånstans.
På tal om lik,
har ni hört talas om rigor mortis?
Jag skulle vilja vara ung, men tänk att man måste dö för att bli styv.
Det här är min sista kväll här på Wolford.
Gratulera mig inte alla på en gång.
Glad pensionering!
Vi måste berätta för mina föräldrar om oss.
Jag skjuter upp det så länge.
Säger "Lena Brofman" dig nåt?
-Hej. -Stanna där.
-Hur kom du in? -Det var ju olåst.
Vad är det här?
Pengarna du lånade mig för att återbetala pengarna
-jag liksom... förlade. -Spelade bort.
Och försäkringskillen?
Är han efter dig än?
Min syster ger honom oralsex på toan dagligen,
så ingen fara.
Det var det. Vi är kvitt.
Jag är tillbaka på ruta ett.
Var det innan jag löste ut Miriam och horan.
Varje mening du säger är värre än den förra.
Vänta.
Våga aldrig,
jag upprepar aldrig,
slarva med min frus pengar igen.
-Ex-fru. -Låt bli.
Mamma?
Allt står på en för hög hylla.
Jag är ingen giraff. Mitt kök ska vara som det ska vara.
Fortsätt.
-Pappa? -Miriam. Hej.
Hur var kvällen?
Bra. Jag blev gripen för prostitution.
Så trevligt.
Är allt bra?
Jadå. Allt är bra.
Men jag har
en allvarlig sak som jag vill diskutera med dig. Sätt dig.
Sätt dig.
-Miriam... -Det där är inte ditt första glas.
Jag tycker att det är fel
att en man ska försörjas av sin dotter.
Det strider mot lagarna
-för fader- och dotterskap. -Okej.
Jag fick min första lön från Voice idag.
Jag ger dig alltihop
för att täcka hushållskostnaderna. Ta den.
-Pappa... -Ta den.
Är det för en hel vecka?
Ja.
Vad räcker det till?
-Uppriktigt. -Ja, uppriktigt.
-Ett ägg. -Ägg är goda.
Så, ett ägg.
-Kanske två. -Nästan en omelett.
Kanske lite salt också.
En halv morot.
-Är det verkligen för en hel vecka? -Det är min veckolön, Miriam.
Berättade de att lönen skulle vara så låg?
Jag tror det. Jag var så glad när de anställde mig
att jag kanske inte lyssnade.
Jag borde ha tagit frimärket.
-Vadå? -Glöm det.
Gör mig sällskap.
Gissa vad det ironiska är med alltihop.
Jobbet,
det är toppen.
Jag menar,
det är riktigt bra.
Jag gillar människorna.
De är annorlunda, smarta,
men mer avslappnade.
Och det märkliga är...
Ja?
...att de verkar gilla mig.
Alla gillar dig.
Ingen på Columbia gillade mig.
Och titta på det här.
Det är du.
-Rama in den. -Nej. Det har jag inte råd med.
Checken räcker mer än väl.
Jag skämtade.
Men vad kan regeringen köpa
för de 96 cent
de drog av i skatt?
Få se.
-Ett stridsflygplan? -Nej, de kostar över en dollar.
-Häftklamrar. -Men inte häftapparaten.
Det kommer att ta ett tag till.
Okej, jag vet att det är en chock, men...
Se det så här, du gör nåt du älskar.
Ja.
Det gör vi båda.
Utövar vår konst.
Fast det hade varit smart om en av oss var bankir.
Är du säker på
att du klarar av det här?
För konsten.
Kreativ ledare Elsa Hallström